АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю: представника позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, усунення перешкод у користуванні власністю та вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову. /а.с. 37/

Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість. Вважає, що приймаючи рішення, суд першої інстанції не взяв до уваги ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України, про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вказувала, що квартира, що є предметом спору, була набута сторонами під час перебування в шлюбі, а з огляду на той факт, що відповідач є громадянкою Республіки Молдова, шлюб укладався між сторонами поза межами України, існують обґрунтовані ризики того, що відповідачка здійснить розпорядження майном без згоди позивача, оскільки на даний час чинить йому перешкоди у користування спільною квартирою. Зазначала про недотримання судом першої інстанції положень Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, невірне застосування ст.152, ст.153 ЦПК України, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може реально утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила ухвалу суду скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

№ справи 753/12159/17
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10000 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Даниленко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, яка з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з постановленням нової ухвали, на підставі наступного.

Судом встановлено, що представником позивача подана заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу від 07.08.2015 р.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову та накладенні арешту на квартиру, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 151, 152 ЦПК України та роз'ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", вказуючи на те, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги не тільки інтереси позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку з застосуванням відповідних заходів.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до загальної норми ч. 1, ч. 2 ст. 60 СК України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до змісту позовних вимог, квартира, на яку позивач просить накласти арешт, що є предметом спору, була набута сторонами під час перебування в шлюбі - 07.08.2015 р., а з огляду на той факт, що квартира належить ОСОБА_6 на праві приватної власності / а.с.32/, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про порушення заходами забезпечення позову прав третіх осіб.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 р. № 9, та ст.ст.152, ст.153 ЦПК України - невжиття заходів забезпечення позову може реально утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Зважаючи на встановлені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції формально відмовив у заходах забезпечення позову, що прямо стосуються предмету спору, обмежившись загальними підставами відмови, не врахував даних витягу з реєстру прав на нерухоме майно щодо належності квартири на праві приватної власності відповідачу, у зв'язку з чим ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява про забезпечення позову задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року -задовольнити.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 04 серпня 2017 року - скасувати, постановити нову ухвалу, якою заяву представника ОСОБА_6 - ОСОБА_5 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру номер 30 /тридцять/, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 /шість А/, та належить громадянці Республіки Молдова ОСОБА_6 /ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1/ на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого в реєстрі за №1163 від 07.08.2015 р., рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 23484460.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: