Провадження № 4-с/521/103/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 листопада 2017 року Малиновський районний суд м.Одеси у складі:

головуючого судді Целуха А.П.,

при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Одесі цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на неправомірні дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального Одеській області, за участю зацікавленої особи ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

29.07.2017 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду з даною скаргою на рішення державного виконавця та скасування постанови, посилаючись на викладене в скарзі обставини та норми закону, скаржник просив суд: поновити пропущений строк на оскарження постанови про стягнення з боржника виконавчого збору ВП 48291651 від 07.08.2015, скасувати постанову у виконавчому провадженні №49234456 про накладення арешту на все майно боржника від 16.11.2015 року., скасувати постанову у виконавчому провадженні №49234456 про накладення арешту на все майно боржника від 04.04.2017 року,

скасувати постанови у виконавчому провадженні №48291651 від про стягнення виконавчого збору.

Скаржник та представник скаржника у судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, згідно якої скаргу підтримали та просила її задовольнити.

Заінтересована особа відділ державної виконавчої служби у судове засідання не зявився надав до суду заяву про слухання справи без його участі.

У звязку з неявкою сторін в засідання в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ч. 2 ст. 385 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

В заяві заявниця просить поновити їй процесуальний строк на оскарження постанов державного виконавця посилаючись на те що про їх наявність дізналося лише 25.07.2017 року

Судом встановлено, що 31.07.2015 року державним виконавцем було відкрито ВП №49353739 на підставі виконавчого листа № 521/3073/15-ц, виданого 21.07.2015 р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 9 890 000 грн.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.08.2015 р. у виконавчому провадженні №48291651 у звязку з тим що сплив строку, наданий для добровільного виконання рішення суду з ОСОБА_1 про стягнуто виконавчий збір.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.11.2015 року виконавче провадження ВН 48291651 було завершено на підставі п.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження».

В подальшому, постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 13 листопаді 2015 року державним виконавцем було відкрито ВП №49353739 на підставі виконавчого листа № 521/3073/15-ц, виданого 21.07.2015 р. Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 9 890 000 грн.

В рамках вказаного виконавчого провадження державним виконавцем було винесено постанову від 16.11.2015 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, , а також постанова від 04.04.2017 про арешт майна боржника, якими накладено арешт на все майно ОСОБА_1.

Як вбачається з ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 р. у справі №521/3073/15-ц було визнано мирову угоду, укладену 28.01.2016 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з метою виконання виконавчого листа № 521/3073/15-ц, виданого Малиновським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість в сумі 9 890 000 грн.

Відповідно до постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 03.04.2017 р. на підставі пункту статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», зазначене виконавче провадження ВП 49353739 було виведено зі складу зведеного виконавчого провадження,та на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 10.03.2016 р. закінчено.

У відповідності до положень ч.1ст. 50 названого Закону, арешт, накладений на майно боржника, у разі закінчення виконавчого провадження знімається та скасовуються вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення суду, за виключенням випадку коли виконавчий документ направлений за належністю іншому органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 383 ЦПК Україниучасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цьогоКодексу, порушено їх права чи свободи.

За змістом ч.ч. 2-3ст. 387 ЦПК Україниу разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Положеннямистатті 1 Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження а примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогозаконута інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цьогоЗаконупідлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення оскаржуваних постанов) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочато примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Частиною 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції на час винесення оскаржуваних постанов) передбачено, що у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений ч.2ст. 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Частиною3статті 27Закону України «Про виконавче провадження»передбачено, що у разі отримання документального підтвердження про повне виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, державний виконавець закінчує виконавче провадження в порядку, встановленому цим законом. Виконавчий збір та витрати, пов'язані з організацією та проведенням виконавчих дій, у такому разі з боржника не стягуються.

Згідно з п.7 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року, який набув чинності 5 жовтня 2016 року, виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим законом.

Як вбачається з матеріалів справи, державним виконавцем не надано доказів того що ним з моменту відкриття виконавчого провадження 31.07.2015 року було вжито всіх заходів щодо примусового виконання судового рішення та повідомлення боржника щодо наявності зазначеного виконавчого провадження.

Як зазначає скаржник та вбачається з матеріалів справи про наявність постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.08.2015 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 вона дізналася лише 25.07.2017 року.

В ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» визначені обов'язки і права державних виконавців, зокрема, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно ст..31 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Разом з тим, виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання (правова позиція, висвітлена у постанові Верховного суду України, висловленій у справі №6- 785цс15 від 06 липня 2015 року).«Таким чином, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника.

Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання» (правова позиція, висвітлена у постанові ВГСУ від 12.01.2016 № 20/49)(аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 28.01.2015 у справі № 924/205/13-г).

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що державний виконавець виніс постанову про стягнення виконавчого збору не проводивши у повному обсязі дії направлені на виконання судового рішення та не пересвідчившись, що боржнику відомо щодо наявності зазначеного виконавчого провадження та необхідності його виконання, або добровольного виконання рішення боржником до початку його примусового виконання, тому постанова про накладення арешту на все майно боржника від 16.11.2015 р. та 04.04.2017року та стягнення виконавчого збору підлягає скасуванню.

Процесуальний строк на оскарження вищевказаних постанов скаржнику поновити, у звязку з наявними у матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Особа, дії якої оскаржуються не реалізувала свого права на надання доказів, недобросовісно здійснила свої процесуальні права і виконала процесуальні обовязки. При таких обставинах суд прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за наявних у справі матеріалів.

Згідно ч. 1 с. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії, використовувати надані йому права у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.

Статтею 19 Конституції України встановлено, що основними принципами діяльності органів державної влади, їх посадових осіб є обовязок діяти лише в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та Законами України.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 19 Конституції України, Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.209, 210, 383-387 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_3 Олександрівни на неправомірні дії відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Приморський відділ державної виконавчої служби м. Одеса Головного територіального Одеській області, за участю зацікавленої особи ОСОБА_2 задовольнити.

Поновити пропущений строк на оскарження постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області у виконавчому провадженні №48291651 від 07.08.2015 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 07.08.2015 про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 16.11.2015 року у виконавчому провадженні №49234456 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони його відчуження.

Скасувати постанову головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.04.2017 року у виконавчому провадженні №49234456 про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 в межах суми стягнення за виконавчим документом №521/3073/15-ц.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня проголошення.

Суддя А.П.Целух

06.11.17