ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2517/17
Провадження № 2/210/1531/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого-судді: Вікторович Н.Ю.,
за участі секретаря судового засідання: Реви К.В.,
представника позивача: ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, в порядку ст.197 ЦПК України, без фіксування судового засідання звукозаписувальним пристроєм, цивільну справу за позовом Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, -
Позивач, в особі начальника Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області, - ОСОБА_4 (витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.13) звернувся 09 червня 2017 року до Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить стягнути з відповідача на користь Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області суму переплати пенсії у розмірі 5163,51 гривні.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що відповідач ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (котре згідно Постанови КМУ від 16 грудня 2015 року №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано шляхом злиття в Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) з серпня 2007 року та отримувала пенсію по втраті годувальника на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначав, що позивачем приймалися заходи щодо досудового розвязання спору. Так, на підставі Рішення від 23 грудня 2013 року у період з 06 лютого 2007 року по 31 грудня 2013 року переплата утримувалась, в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 січня 2014 року. 22 січня 2017 року ОСОБА_5 виповнилося 18 років. Для продовження виплати пенсії в разі втрати годувальника по досягненню дитиною 18 років необхідно навчатися. В телефонній розмові з відповідачем зясовано, що її син покинув навчання в навчальному закладі та буде працювати, про що складений акт від 08 лютого 2017 року.
Посилався на ті обставини, що згідно ст.38 ЗУ №1058 пенсія у звязку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно з ч.2 ст.36 цього Закону. У зв'язку з тим, що 22 січня 2017 року ОСОБА_5 виповнилося 18 років, навчання він покинув, то відповідно до п.2 ч.2 ст.36 ЗУ №1058, він більше не є працездатною особою і права на пенсію по втраті годувальника не має. 10 березня 2017 року позивач надсилав запит №541/03/34 до Державної міграційної служби України для встановлення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Згідно відповіді від 28 березня 2017 року №668/4, вказані особи проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. На дану адресу позивачем надсилалися повідомлення про переплату. На теперішній час відповідач не знаходиться на обліку позивача як отримувач пенсійних виплат, тому і відрахування коштів з її пенсії є неможливим. Згідно довідки про переплату, станом на 07 червня 2017 року сума переплати становить 5163,51 гривні. Про залишок переплати відповідач проінформована, погашати переплату добровільно відмовилася.
Відповідач ОСОБА_3 до зали суду не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про розгляд справи за її відсутності або про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.
Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди представника позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення представника позивача, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог виходячи з такого.
Так, згідно положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.
Захист цивільних прав, це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.
Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів (ст.57 ЦПК України).
За загальними положеннями ЦПК України, обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Виходячи з вимог ст.ст.10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.
Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в Дзержинському районі м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (котре згідно Постанови КМУ від 16 грудня 2015 року №1055 «Деякі питання функціонування територіальних органів Пенсійного фонду України» реорганізовано шляхом злиття в Криворізьке південне обєднане управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області) з серпня 2007 року та отримувала пенсію по втраті годувальника на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Положеннями п.3 ч.2 ст.16, ст.38 ЗУ «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» визначено, що обовязком застрахованої особи є повідомлення територіальних органів Пенсійного фонду про зміну даних, що вносяться до її персональної облікової картки в системі персоніфікованого обліку та Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, виїзд за межі держави та про обставини, що спричиняють зміну статусу застрахованої особи, протягом десяти днів з моменту її виникнення.
Згідно наявної в матеріалах справи копії довідки Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області від 19 грудня 2013 року за №04/6390, відповідач ОСОБА_3 є отримувачем щомісячних страхових виплат по втраті годувальника на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з 05 лютого 2007 року (а.с.3).
Враховуючи інформацію, що містить довідка ФССНВВ від 19 грудня 2013 року за №04/6390, позивачем розпорядженням від 23 грудня 2013 року пенсію відповідача перераховано з 06 лютого 2007 року по 31 грудня 2013 року. Позивачем приймалися заходи щодо досудового розвязання спору. Так, на підставі Рішення від 23 грудня 2013 року у період з 06 лютого 2007 року по 31 грудня 2013 року переплата утримувалась, в розмірі 20% пенсії щомісячно, починаючи з 01 січня 2014 року (а.с.4-5).
22 січня 2017 року ОСОБА_5 виповнилося 18 років. Для продовження виплати пенсії в разі втрати годувальника по досягненню дитиною 18 років необхідно навчатися. В телефонній розмові з відповідачем зясовано, що її син покинув навчання в навчальному закладі та буде працювати, про що складений акт від 08 лютого 2017 року (а.с.6).
Згідно ст.38 ЗУ №1058 пенсія у звязку з втратою годувальника призначається на весь період, протягом якого член сім'ї померлого годувальника вважається непрацездатним згідно з ч.2 ст.36 цього Закону.
У зв'язку з тим, що 22 січня 2017 року ОСОБА_5 виповнилося 18 років, навчання він покинув, то відповідно до п.2 ч.2 ст.36 ЗУ №1058, він більше не є працездатною особою і права на пенсію по втраті годувальника не має.
10 березня 2017 року позивач надсилав запит №541/03/34 до Державної міграційної служби України для встановлення реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с.7).
Згідно відповіді від 28 березня 2017 року №668/4, вказані особи проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).
На дану адресу позивачем надсилалися повідомлення про переплату (а.с.9, 10, 11).
На теперішній час відповідач не знаходиться на обліку позивача як отримувач пенсійних виплат.
Згідно довідки про переплату, станом на 07 червня 2017 року сума переплати становить 5163,51 гривні (а.с.12). Про залишок переплати відповідач проінформована, погашати переплату добровільно відмовилася.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобовязані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі не виконання цього обовязку і одержання у звязку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсію, заподіяну шкоду.
Згідно з вимогами ст.103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.
За таких обставин, оскільки відповідач не повідомила про обставини, які перешкоджають їй в подальшому отримувати пенсійні виплати, тобто зловживала своїм правом на їх отримання, суд приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача 5163,51 гривні в рахунок надмірно виплаченої суми пенсії.
Крім того, відповідно до вимог ч.2 ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави також підлягає стягненню судовий збір в сумі 1600,00 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.102, 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення», Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», ст.ст.15, 74, 169, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов Криворізького південного обєднаного управління Пенсійного фонду України Дніпропетровської області до ОСОБА_3 про стягнення суми надміру виплаченої пенсії, - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Відповідно до статей 231, 232 ЦПК України оскарження заочного рішення відповідачем в апеляційному порядку може мати місце лише в разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та вразі ухвалення повторного заочного рішення судом першої інстанції. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право на оскарження заочного рішення в загальному порядку. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, - після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя: Н. Ю. Вікторович