Номер провадження: 22-ц/785/4876/17
Номер справи місцевого суду: 1527/4804/12
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Гірняк Л.А., Заїкіна А.П.,

при секретарі судового засідання Поліхрановій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Держави України в особі Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеській області про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушення розумних строків судового розгляду кримінальної справи в суді, -

ВСТАНОВИЛА:

27.03.2012 року ОСОБА_2 звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушення розумних строків судового розгляду кримінальної справи в суді (т. 1 а.с. 1-8), який у подальшому був неодноразово уточнений 15.08.2016 року (т. 2, а.с. 28-44) та 02.11.2016 року (т. 2, а.с. 70-81), по якому просив стягнути з Держави України за рахунок державного бюджету моральну шкоду у розмірі 3 000 000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення (т. 2 а.с. 173-178).

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав поштою апеляційну скаргу, яка була отримана та зареєстрована судом першої інстанції 25.04.2017 року, по якій просить рішення скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування обставин у справі, зокрема, посилаючись на те, що тяганина судового розгляду кримінальної справи у суді протягом 9 років є процесуальним зловживанням, а тому на підставі усталеної практики Європейського суду з прав людини слід скасувати прийняте судове рішення та задовольнити його позовні вимоги повністю. При цьому вважає, що відсутність механізмів компенсації шкоди завданої в законі та відсутність остаточного рішення в кримінальному провадженні не є підставою для відмови в позові (т. 2 а.с. 181-197).

В судовому засіданні представник прокуратури Одеської області проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Від імені позивача електронною поштою була надіслана заява про неможливість особистої участі в судовому засіданні за станом здоров'я (т.3, а.с. 26-36), яка була відхилена, оскільки особиста явка сторони в судове засідання до суду апеляційної інстанції не є обов'язковою.

Інші учасники в судове засідання не з'явились, про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Згідно з ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Позивач ОСОБА_2 в березні 2012 року звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом, який було уточнено в процесі розгляду справи, в остаточній редакції якого просив стягнути (з посиланням на практику Європейського суду з прав людини) з Держави України, в особі прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, Головне Управління Державної казначейської служби України в Одеській області, відшкодування моральної шкоди у зв'язку з порушення розумних строків судового розгляду кримінальної справи в суді. Обґрунтовуючи позовні вимоги посилався на те, що з 21 квітня 2008 року по даний час позивач перебуває під слідством та судом по кримінальній справі за обвинуваченням у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.190, ч 2- 3 ст. 358 КК України, за яким він не визнає себе винним. Позивач вважає, що внаслідок процесуальної несумлінності і штучної процесуальної тяганини з боку прокуратури Одеської області, що підтримує державне обвинувачення у суді, були суттєво порушені розумні строки розгляду кримінальної справи у суді в наслідок чого йому завдана моральна шкода яку позивач оцінює в 3 000 000 (три мільйони гривень) гривень. Позивач вважає що тяганина судового розгляду кримінальної справи у суді протягом 8 років та 6 місяців є процесуальним зловживанням службовим положенням з боку прокуратури Одеської області, що підтримує державне обвинувачення у суді та тиском на обвинуваченого з метою зламати моральну волю обвинуваченого та зізнання у скоєнні злочинів, які обвинувачений не вчиняв (т. 2, а.с. 70-81).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дослідивши матеріали кримінального провадження виходив з того, що судові засідання по справі відклались за різних причин, і при цьому неявка прокурора не мала систематичного характеру, а тому і підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду та відхиляючи доводи апеляційної скарги вважає за необхідним вказати на наступне.

Позов було заявлено за підставами завдання шкоди тривалим слідством, яке в свою чергу пов'язувалося позивачем з процесуальною несумлінністю відповідачів і процесуальною тяганиною по справі, зокрема штучним створенням перепон у розгляді кримінальної справи через неявку представника прокуратури (т.2, а.с. 71). Правова кваліфікація, надана позивачем, включала різні правові підстави, зокрема ч. 1 ст. 1167 ЦК України (загальна норма), а також ст.ст. 1176, 1172, 1190 ЦК України (спеціальні норми). При цьому застосування спеціальних норм не передбачає встановлення вини в діях відповідних посадових осіб, на відміну від загальної норми, яка передбачає встановлення вини для покладення обов'язку відшкодувати моральну шкоду. В такому випадку суд першої інстанції вірно врахував обставини позову та надав оцінку обґрунтованості позовним вимогам лише в контексті дій працівників прокуратури, які на думку позивача, навмисно затягували розгляд справи.

Колегія суддів зауважує, що перелік випадків, коли особа набуває право вимагати відшкодування, поділяється фактично на дві групи: перші прямо передбачені законом, вони не передбачають необхідність встановлення вини в діях посадових осіб та пов'язують право на відшкодування з наявністю обставин прямо передбачених законом.

Так, ст. 1176 ЦК України встановлює, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Разом з тим, згідно з ч. 2 цієї ж статті, право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. В свою чергу Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в ст. 2 встановлює ці випадки. Зокрема, ст. 2 вказує, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду; 1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

До іншої групи слід віднести випадки не передбачені законом, на які законодавець вказує в ч. 6 ст. 1176 ЦК України та допускає стягнення компенсації завданої шкоди, на загальних підставах. Сукупний аналіз матеріалів справи та уточнених позовів призвів суд першої інстанції до правильного висновку, що позивач звернувся саме за такою правовою підставою, врахувавши при цьому обґрунтування позову - навмисні дії прокуратури щодо затягування розгляду справи через неявки в судове засідання. Детально проаналізувавши заявлені підстави суд першої інстанції прийшов до висновку, що дійсно деякі судові засідання були не проведені, оскільки в судове засідання не з'явився прокурор, проте неявки не носили систематичного характеру. При цьому, більшість перерв в розгляді справи відбувалась за інших підстав. Відповідно на загальних підставах покласти обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду за заявлених підстав на державу неможливо. При цьому відхиляється посилання апелянта на те, що суд першої інстанції застосував закон, який суперечить нормам міжнародної конвенції, оскільки вказаний закон не протирічить нормам міжнародного права, а навпаки регламентує випадки та порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлюючи стандарти її відшкодування. Проте заявляючи позовні вимоги до завершення кримінального провадження та формулюючи їх таким чином, щоб вони базувались на фактах не передбачених спеціальним законом позивач повинен розуміти ризики не доведення своїх вимог на загальних підставах, оскільки йдеться про оцінку процесуальної діяльності учасників кримінального провадження, яке не завершено у вставленому національному законом порядку.

Таким чином, відмова в задоволенні цього позову поданого на загальних підставах не позбавляє права позивача звернутися, у випадках передбачених законом, з позовом про відшкодування шкоди завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

Л.А. Гірняк

А.П. Заїкін

15.08.2017 року м. Одеса