Справа № 175/3064/17
Провадження № 2/175/1206/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Озерянської Ж.М.

за участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про відшкодування банківського вкладу, інфляційних витрат, упущеної вигоди та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про відшкодування банківського вкладу, інфляційних витрат, упущеної вигоди та моральної шкоди в якому просив постановити рішення яким стягнути з відповідача на його користь гарантовану суму вкладу у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» на відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 06 травня 2015 року №980-064-000000354 банківського рахунку «Поточний рахунок «Ощадний» на суму 200 000,00 грн., суму майнової відповідальності (три відсотки річних з урахуванням інфляції) у розмірі 6000 грн., упущену вигоду у розмірі 24000 грн., та 5000 грн. у відшкодування моральної шкоди; судові витрати покласти на відповідача.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб у судове засідання не зявився.

Третя особа Уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав суду заперечення в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Встановлено, що 06 травня 2015 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено Договір банківського рахунку (депозиту) «ощадний» №980-064-000000354 (а.с.10), на який були зараховані кошти в сумі 200000 грн., які надійшли на поточний (депозитний) рахунок №5001 з банку ПАТ «Надра». Ніяких обмежень що до відкриття депозитних рахунків блокуванні в «Автоматизованій банківський системі» встановлено не було тому ОСОБА_1 у відповідності до діючого законодавства уклав угоду з ПАТ «Банк Михайлівський» на розміщення коштів. ОСОБА_1 здійснював всі банківські розрахунки у відповідності до «Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» Постанова від 15 грудня 2004 року №637 та «Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» Постанова від 21 січня 2004 року №22.

На підставі рішення Правління Національного банку України від 23 травня 2016 року №14/БТ «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб 23 травня 2016 року прийнято рішення №812 про запровадження з 23 травня 2016 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПУБЛІЧНОМУ АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ «Банк Михайлівський» (а.с.11).

На момент введення тимчасової адміністрації на поточному рахунку ОСОБА_1 №5001 знаходилися грошові кошти в сумі 200 000 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №30888 від 19 травня 2016 року, №30887 від 18 травня 2016 року та випискою про рух коштів по поточному рахунку №5001 з 19 травня 2015 року по 24 вересня 2016 року (а.с.12,13).

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12 липня 2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12 липня 2016 року №1213, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку». Згідно з зазначеним рішенням було розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року до 12 липня 2018 року включно, про це було зазначено на офіційному сайті ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, відповідно до вимог ч. 3 ст. 18 Закону Украйни «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», за посиланням в мережі Інтернет http://www.fg.gov.ua. Рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_2 №1702 від 01 вересня 2016 року було змінено уповноважену особу ОСОБА_2, якій делегуються повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ». Згідно з зазначеним рішенням всі повноваження ліквідатора ПАТ «БАНК МИХАЙЛІВСЬКИЙ», визначені Законом «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зокрема ст. 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону, в тому числі з підписання всіх договорів, повязаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, делеговано провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 з 05 вересня 2016 року.

Оскільки відповідно до ч. 3 ст. 18 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ОСОБА_2 інформує про свою діяльність шляхом опублікування інформації на офіційному сайті, ОСОБА_1 дізнався, що з 15 липня 2016 року почались виплати гарантованої суми вкладникам через банки агенти. Для отримання гарантованої суми відшкодування вкладникам необхідно було звернутися до банківагентів для отримання коштів, але ОСОБА_1 не було включено до Переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року було зобовязано Уповноважену особу ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» внести дані щодо ОСОБА_1 до переліку (реєстру) як вкладника ПАТ «Банк Михайлівський», який має право на відшкодування коштів за рахунок ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб за договором від 06 травня 2015 року №980-064-000000354 банківського рахунку «Поточний районом «Ощадний» на суму 200 000 грн. (а.с.15-17). Так, уповноважена особа ПАТ «Банк Михайлівський» листом №27 від 20 січня 2016 року направила до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб додаткову інформацію з переліком вкладників які мають право у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» отримання гарантованої суми в межах 200 000 грн., в якому були вказані і данні ОСОБА_1 Неодноразові звернення ОСОБА_1 до банку-агенту щодо отримання передбаченого законом гарантованого відшкодування за вкладом залишились безрезультатними, тому позивач звернувся до суду з даним позовом.

Так, статтею 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. При цьому, зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод убачається, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Пунктом 15 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», визначено, що система гарантування вкладів фізичних осіб це сукупність відносин, що регулюються цим Законом, суб'єктами яких є ОСОБА_2, Кабінет Міністрів України, Національний банк України, банки та вкладники.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб. ОСОБА_2 може делегувати рішенням виконавчої дирекції ОСОБА_2 частину або всі свої повноваження як тимчасового адміністратора або ліквідатора уповноваженій особі (уповноваженим особам) ОСОБА_2, яка має високі професійні та моральні якості, бездоганну ділову репутацію, повну вищу освіту в галузі економіки, фінансів чи права (не нижче кваліфікаційного рівня «спеціаліст») та професійний досвід, необхідний для виконання заходів у межах здійснення тимчасової адміністрації. Частиною 8 вказаної статті передбачено, що уповноважена особа ОСОБА_2 у своїй діяльності підзвітна ОСОБА_2, який несе відповідальність за дії уповноваженої особи ОСОБА_2 щодо процедури виведення неплатоспроможного банку з ринку.

При цьому ч. 3 ст. 37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», передбачено, що Уповноважена особа ОСОБА_2 діє від імені банку в межах повноважень ОСОБА_2, при цьому відповідно до вимог п. 2 розділу ІІІ Положення про порядок відшкодування ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб коштів за вкладами, затвердженого Рішенням Виконавчої дирекції ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб від 09 серпня 2012 року №14 Уповноважена особа ОСОБА_2 протягом одного робочого дня (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другою статті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом 15 робочих днів) з дня отримання ОСОБА_2 рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку формує та подає до ОСОБА_2 перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2, із визначенням сум, що підлягають відшкодуванню.

Пунктом 5 вказаного Положення передбачено, що протягом процедури ліквідації уповноважена особа ОСОБА_2 може надавати до ОСОБА_2 додаткову інформацію про вкладників стосовно зменшення (збільшення) кількості вкладників, яким необхідно здійснити виплати відшкодування.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що ОСОБА_2 гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. ОСОБА_2 відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Крім того, пунктом 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження щодо заборони задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 вказаного Закону не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується ОСОБА_2, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Уповноважена особа ОСОБА_2 складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок ОСОБА_2 відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів ОСОБА_2 станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Також слід зазначити, що ч. 1 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що з дня початку процедури виведення ОСОБА_2 банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_2 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У відповідності зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Крім того, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, ОСОБА_2 у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів на спростування розміру виплати, яка підлягає стягненню на користь позивача за вищевказаним договором банківських вкладів та здійснення з позивачем повного розрахунку в межах встановленої законом виплати.

При цьому, надані суду заперечення ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, судом також не беруться до уваги, оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасовим адміністратором неплатоспроможного банку та ліквідатором банку (крім ліквідації банку за рішенням власників) є ОСОБА_2. Таким чином, в даному випадку не вбачається розбіжності у повноваженнях Уповноваженої особи ОСОБА_2 та самого ОСОБА_2, хоча вони законом наділені різними за своїм характером функціями, тільки в даному випадку обсяг повноважень Уповноваженої особи ОСОБА_2 значно вужчий, аніж повноваження самого ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб. За таких обставин, твердження відповідача про те, що ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб є неналежним відповідачем є безпідставними.

Твердження відповідача з приводу розгляду даного спору в порядку адміністративного судочинства судом також не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку, що ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про стягнення суми вкладу за Договором банківського рахунку «Поточний районом «Ощадний», на підставі вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено процедуру відшкодування коштів за вкладом.

Згідно із ч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або Господарським процесуальним кодексом України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зазначені в позові правовідносини за своїм характером відносяться до цивільно-правових, й уповноважена особа ОСОБА_2 та сам ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб виступають в указаному спорі як сторони цивільно-правового спору, не здійснюючи при цьому владних повноважень. Аналогічні висновки містяться у постанові ВСУ від 9 листопада 2016 року № 6-2309цс16.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 200 000,00 грн. як грошові кошти за Договором банківського рахунку «Поточний районом «Ощадний», відкритим в ПАТ «Банк Михайлівський», та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних у розмірі 6000 грн., а тому позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню, оскільки є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам укладеного між сторонами договору.

Що стосується позовних вимог щодо відшкодування упущеної вигоди в розмірі 24000 грн. суд прийшов до наступного.

Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

У відповідності до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В порушення вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України позивачем не доведено належними та допустимим доказами заподіяння йому збитків в розумінні вимог ст. 22 ЦК України. При цьому, слід наголосити, що позивач, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем договірних зобов'язань отримав справедливу сатисфакцію у вигляді стягнення з відповідача на його користь трьох відсотків річних за користування коштами.

Що стосується позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 5000 грн. суд встановив, що позивачем не надано доказів її спричинення та не обґрунтовано розмір цієї шкоди.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі Постанова), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Пунктом 4 Постанови встановлено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Пункт 5 Постанови встановлює, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. У позовній заяві відповідні докази відсутні.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Довідка про знаходження позивача на постійному обліку як хворого на гіпертонічну хворобу не має причинно-наслідкового звязку з невиконанням банком зобовязань по Договору вкладу.

Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору при подачі позовної заяви, судовий збір у розмірі 2060,00 грн. слід стягнути з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 15, 16, 526, 530, 1049 ЦК України, ст. 2, 26, 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 2 «Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів», які затвердженні Постановою Правління НБУ від 12.11.2003р. №496, з урахуванням змін згідно Постанови Правління НБУ № 180 від 31.03.2014 року, ст.ст. 10, 60, 79, 84, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Уповноважена особа ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про відшкодування банківського вкладу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ), на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, грошові кошти в сумі 200 000 грн. за Договором банківського рахунку «Поточний районом «Ощадний» відкритим в ПАТ «Банк Михайлівський», та 3% річних у розмірі 6000 грн., а всього стягнути 206 000 (двісті шість тисяч 00 коп.) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 гарантування вкладів фізичних осіб (м. Київ, вул. Січових Стрільців, 17; ) на користь держави судовий збір у розмірі 2060,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.