Номер провадження: 22-ц/785/6135/17
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого - судді Дрішлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Бахірко А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житлом,

ВСТАНОВИЛА:

18 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3, яким просив суд вселити його в квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 3-4).

В судовому засіданні 30 листопада 2016 року представник відповідача за первісним позовом - ОСОБА_4 подала зустрічну позовну заяву, яка була прийнята ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 листопада 2016 року (а.с. 33-35, 53).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_3 - задоволено. А саме, суд вирішив визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, а також стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені нею та документально підтверджені судові витрати у розмірі 551,20 грн (а.с. 108-110).

Не погоджуючись з вказаним рішенням, 19 червня 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Зокрема, апелянт вважає, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, а також суд вважав встановленими недоведені обставини, що мають значення для справи, а окрім цього суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Так, апелянт посилається на те, що він приходив до спірної квартири, оскільки мав ключі, вважав її місцем свого проживання та ніколи не відмовлявся в ній проживати. Однак, відповідачкою за первісним позовом після розлучення було встановлено додатковий замок, після чого до квартири потрапити він не міг. Разом з тим, апелянт зазначає, що з 2012 року по 2016 рік він постійно намагався повернути своє право користування спірною жилою площею. Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції не було застосовано норми матеріального права, які захищають права особи, що перестала бути членом сім'ї наймача, а саме ст.ст. 64, 156, ЖК України та с. 1 ст. 405 ЦК України. Тому, апелянт просить скасувати рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 відмовити (а.с. 115-117).

В процесі судового розгляду з метою перевірки доводів апеляційної скарги та правильного вирішення справи по суті судом апеляційної інстанції були витребувані для огляду в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 1527/12258/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_5, про поділ спільного сумісного майна подружжя, встановлення порядку користування квартирою, зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні квартирою, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою власністю одного з подружжя та поділ спільного сумісного майна подружжя.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала. Представник ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечувала.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників провадження, які з'явились, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції, враховуючи встановлені обставини справи, виходив з того, що позовні вимоги за зустрічним позовом власника квартири (ОСОБА_3 ) є правомірними та обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки спірна квартира належить ОСОБА_3 на праві власності на законних підставах, натомість, позивач (відповідач за зустрічним позовом) не проживає у квартирі понад рік та втратив право користування зазначеним житлом. Тому оскільки суд дійшов до висновку, що зустрічний позов є обґрунтованим, а заявлені сторонами вимоги є взаємовиключними, вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 про вселення як колишнього члена сім'ї, задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 28 січня 2005 року по 30 червня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб між сторонами розірвано (а.с. 36,39). В період шлюбу 15 травня 2007 року ОСОБА_3 придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, яка є її особистою власністю, що встановлено рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року (а.с. 5-6, 37, 38). Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 грудня 2015 року було залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року (а.с. 7-12).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тобто, оскільки окремі факти, які, мають значення для вирішення цієї справи, вже було встановлено в рамках раніше розглянутої справи, то необхідність їх повторного встановлення та доказування не виникає. Виходячи з вказаної процесуальної норми суд першої інстанції вірно визначив юридичні факти, що не підлягає окремому доведенню.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування норм матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Спірні правовідносини після визначення правового режиму майна - спірної квартири, слід кваліфікувати як такі, що пов'язані з користування чужою власністю. Позивач по первинному позову був членом сім'ї власника.

Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Докази укладення певної угоди з встановленням спеціального режиму користування в матеріалах справи відсутні.

Частиною 2 статті 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому оскільки спірні правовідносини прямо врегульовані ЦК України, норми ЖК УРСР, які до того ж йому не протирічать, не застосовуються.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 покинув спірну квартиру в лютому 2010 року. Крім того, відповідно до довідки ОСББ «Ювілейне» від 20 березня 2012 року ОСОБА_2 не проживає за спірною адресою з лютого 2010 року (а.с. 48). При цьому посилання позивача на те, що він періодично навідувався і приходив до неї, оскільки вважав її місцем свого проживання знаходяться в протиріччі з іншими обставинами справи, як то створення сторонами інших родин та проживання відповідачки по первинному позову з іншим чоловіком в спірній квартирі. До суду першої інстанції з позовом про розподіл майна подружжя та встановлення порядку користування квартирою він звернувся лише 06 серпня 2012 року, що підтверджується матеріалами витребуваної справи, тобто більше ніж через півтора року з моменту залишення спірної квартири. Диспозицією статті 405 ЦК України встановлена умова щодо втрати особою права користування житлом наймача, членом сім'ї якого він являється, зокрема, відсутність без поважних причин протягом одного року. Тому, оскільки позивач за первісним позовом втратив право користування спірним житлом, суд першої інстанції прийшов до правильних висновків та, вірно застосувавши норми матеріального права, відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2, до ОСОБА_6 про вселення, а вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання втратившим право користування житлом за зустрічним позовом задовольнив, так як вимоги первісного та зустрічного позовів є взаємовиключними.

Отже, з врахуванням наведеного посилання апелянта на те, що він з 2012 по 2016 роки постійно намагався повернути своє право користування спірною жилою площею колегією суддів не приймаються так само як і вказівки апелянта на те, що 10 серпня 2016 року він звертався до Хаджибейського відділу поліції з заявою щодо перевірки факту порушення ОСОБА_3 права користування жилою площею, яка є предметом спору, однак не зі своєї вини не отримав на нього відповіді, оскільки незрозуміло чому саме позивач не звертався до відповідних органів за захистом свого порушеного права до 2016 року, а окрім цього з копії цієї заяви, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 30) не вбачається, що вона дійсно була отримана відповідним органом, до якого власне і подавалася.

Таким чином, перевіривши доводи апеляційної скарги, оглянувши в судовому засіданні матеріали цивільної справи № 1527/12258/12 колегія суддів приходить до висновку, що оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних по суті висновків суду першої інстанції, то апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 08 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.І. Дрішлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік

29.11.2017 року м. Одеса