Ухвала

іменем україни

13 липня 2017 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кузнєцов В.О., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 грудня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»; банк) та відповідачем укладено кредитно-заставний договір № ZPC0АD040300004, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 54 354 гривні 90 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,67 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 17 грудня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та відповідачем укладено договір застави рухомого майна, предметом якого є автомобіль марки «Daewoo Nexia», 2007 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, внаслідок чого станом на 16 травня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 56 268 гривень 01 копійка, позивач просив суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором витребувати у відповідача предмет застави, комплект ключів від автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та звернути стягнення на рухоме майно шляхом продажу автомобіля з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, зазначивши, що 17 грудня 2008 року між нею та банком укладено кредитно-заставний договір. До початку 2011 року вона сплачувала щомісячні платежі за кредитом у розмірі 1 299 гривень 10 копійок, загальна сума сплачених за кредитом коштів складає 30 487 гривень 60 копійок.

У січні 2011 року вона звернулася до відповідача із заявою щодо реструктуризації суми заборгованості, однак отримала відмову, але прийняла пропозицію щодо врегулювання спірного питання шляхом передачі банку предмета застави та надання довіреності, яка надає банку усі права власника, у тому числі можливість здійснити відчуження автомобіля; банк приймає автомобіль, здійснює експертну оцінку та зменшує зобов'язання на суму оцінки автомобіля та розпоряджається автомобілем на власний розсуд. Вважає, що банком обраний позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави.

Посилалась на те, що вона виконала всі дії, передбачені договором і вищевказаною домовленістю, однак відповідачем після прийняття предмета застави здійснено експертну оцінку транспортного засобу, відповідно до якого ринкова вартість спірного автомобіля складає 34 000 гривень, не вчинено дій, направлених на звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог кредитора, вважає дії банку неправомірними з дати передачі автомобіля за актом приймання-передачі - 07 квітня 2011 року, оскільки має місце прострочення кредитора, у зв'язку з чим просила суд визнати її зобов'язання за кредитно-заставним договором припиненим з 07 квітня 2011 року на суму 34 000 гривень; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості, зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля у розмірі 34 000 гривень; визнати неправомірними дії банку щодо нарахування з 07 квітня 2011 року процентів, комісії і штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZРС0АD040300004 від 17.12.2008 року в сумі 39 085,32 грн звернути стягнення на предмет застави: автомобіль марки Daewoo, модель Nexia, рік випуску: 2007, тип ТЗ: легковий авто 1500 см. куб, № кузова/шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобіля ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Вирішено питання про стягнення судового збору. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано зобов'язання ОСОБА_2 перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р. припиненим з 07.04.2011 р. на суму 39 085,32 грн. Зобов'язано ПАТ КБ «ПриватБанк» здійснити перерахунок заборгованості за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р., зарахувавши в рахунок погашення заборгованості вартість автомобіля Daewoo Nехіа, реєстраційний номер НОМЕР_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_2, переданого 07 квітня 2011 у власність ПАТ КБ «Приватбанк», у розмірі 34 000 гривень. Визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо нарахування з 07.04.2011 року ОСОБА_2 процентів, комісії та штрафних санкцій за прострочення сплати процентів та комісії, та штрафних санкцій за прострочення сплати тіла кредиту за кредитно-заставним договором № ZPC0AD040300004 від 17.12.2008 р.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 14 березня 2017 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог за первісним позовом про звернення стягнення на предмет застави скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим касаційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із ст. 19 Закону України «Про заставу» за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи проценти, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання (а у випадках, передбачених законом чи договором, - неустойку), необхідні витрати на утримання заставленого майна, а також витрати на здійснення забезпеченої заставою вимоги, якщо інше не передбачено договором застави.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення первісних позовних вимог та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог банку, апеляційний суд враховуючи вказані норми матеріального права, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет застави до задоволення не підлягають, оскільки сторони визначили позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет застави. ОСОБА_2 передала банку заставний автомобіль та видала довіреність на вчинення дій щодо його реалізації.

Прийняття банком предмета застави на зберігання та видача ОСОБА_2 довіреності Банку на право розпорядження транспортним засобом, який є предметом застави, свідчать про наміри банку задовольнити свої вимоги, як кредитора, за рахунок предмета застави у спосіб, передбачений договором, а саме п. 13.2 договору.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, на правильність висновку суду апеляційної інстанції вони не впливають та його не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційний банк «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про припинення зобов'язань за кредитно-заставним договором та зобов'язання вчинити певні дії.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних В.О.Кузнєцов і кримінальних справ