Справа № 361/1527/17 Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/3609/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 52 18.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

18 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Березовенко Р.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Спеней І.С.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про зобов'язання вчинити дії, стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила зобов'язати відповідача нарахувати компенсацію за невикористану відпустку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»; стягнути з відповідача на її користь невиплачену їй заробітну плату за період з 01 січня 2017 року по 15 лютого 2017 року в сумі 9 674 грн. 25 коп. та середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 15 лютого 2017 року по 15 травня 2017 року в сумі 85 791 грн. 86 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в період з 30 квітня 2015 року по 15 лютого 2017 року ОСОБА_2 працювала на підприємстві. На день звільнення з роботи відповідач нарахував, але не виплатив їй вчасно заробітну плату у розмірі 40 434 грн. 80 коп. Вказана сума була виплачена ОСОБА_2 13 березня 2017 року. Оскільки, всупереч положень ч. 1 ст. 116 КЗпП відповідач не здійснив виплату всіх сум, що належали позивачу на день звільнення, остання вважає, що підприємство повинно виплатити їй компенсацію за весь час затримки розрахунку. Крім того, позивач виявила порушення в нарахуванні компенсації за невикористану відпустку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач просить змінити рішення суду першої інстанції через невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, стягнувши з відповідача 84 грн. 93 коп. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що компенсація за невикористану відпустку ОСОБА_2 має складати 12 327 грн. 58 коп. Розрахунок компенсації, наведений судом, є невірним. Суд не врахував того, що відповідачем виплачено заробітну плату ще до відкриття провадження у справі, за винятком 84 грн. 93 коп.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у період з 30 квітня 2015 року по 15 лютого 2017 року ОСОБА_2 працювала в Державному підприємстві «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» (а.с.3-4).

Згідно наказу № 25-К про припинення трудового договору від 15 лютого 2017 року ОСОБА_2 звільнено з посади заступника директора з фінансових питань Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку за 19 календарних днів (а.с.19).

Відомістю про виплату заробітної плати № 16 від 13 березня 2017 року підтверджується, що позивачу ОСОБА_2 виплачена заробітна плата у розмірі 40434 грн. 80 коп. (а.с.28).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підприємство не виплатило ОСОБА_2 належні їй при звільненні суми та не провело вірного розрахунку по виплаті компенсації за невикористану відпустку.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У ч. 1 ст. 117 КЗпП України встановлено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

За змістом ч. 2 ст. 117 КЗпП України, п ри наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року роз'яснено судам, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум, вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу (абзац другий п. 20 вказаної постанови).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з відповідачем та була звільнена за власним бажанням 15 лютого 2017 року. Під час звільнення з роботи відповідач, всупереч вимог ст. 116 КЗпП України не виплатив працівнику суму коштів, яка належала до виплати.

З наявних у матеріалах справи відомості на виплату № 16 від 13 березня 2017 року, платіжного доручення № 3032 від 13 березня 2017 року та виписки банку, вбачається, що 13 березня 2017 року відповідач виплатив заробітну плату ОСОБА_2 у розмірі 40 434 грн. 80 коп. (а.с.26-28).

У позовній заяві ОСОБА_2 зазначає, що їй неправильно нараховано компенсацію за невикористану відпустку.

Так, з наданого до суду розрахункового листа за лютий 2017 року вбачається, що сума компенсації за відпустку за 19 календарних днів становить 12 242 грн. 65 коп.

Для нарахування середньої заробітної плати під час надання працівникам щорічної відпустки застосовується «Порядок обчислення заробітної плати» затверджений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року, згідно з яким, цей Порядок застосовується у випадках надання працівникам щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або виплати їм компенсації за невикористані відпустки.

Пунктом 2 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року передбачено, що обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

У пункті 8 вказаного порядку зазначено, що нарахування виплат за час щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Святкові та неробочі дні (стаття 73 Кодексу законів про працю України), які припадають на період відпустки у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються.

Так, заробітна плата ОСОБА_2 за останніх 12 календарних місяців, а саме за період з лютого 2016 року по січень 2017 року включно, склала 230 978 грн. 16 коп. Середня заробітна плата за один календарний день становить 648 грн. 81 коп. (230 978,16/356).

З наказу про припинення трудового договору від 15 лютого 2017 року вбачається, що у працівника залишилася невикористана відпустка тривалістю 19 календарних днів. Отже, сума компенсації за невикористану відпустку має становити 12 327 грн. 39 коп. (648,81*19). Однак, відповідач виплатив таку компенсацію у розмірі 12 242 грн. 65 коп., а отже, не доплатив працівнику 84 грн. 74 коп. (12 327,39-12 242,65).

Враховуючи зазначене, на користь позивача підлягає стягненню різниця між сумою, яку роботодавець повинен був виплатити їй, та фактично виплаченою сумою.

У позовній заяві ОСОБА_2 просила зобов'язати відповідача нарахувати компенсацію за невикористану відпустку, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати». Однак, даним судовим рішенням на користь позивача стягується компенсація за невикористану відпустку, яка нарахована відповідно до вказаної постанови, а тому підстави для задоволення вказаної позовної вимоги відсутні. Крім того, в апеляційній скарзі відповідач визнав, що ним було невірно обраховано таку компенсацію та погодився доплатити суму, яка не була виплачена своєчасно.

Оскільки, підприємство не виплатило позивачу вказану суму, на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню середній заробіток за час затримки такої виплати.

Згідно п.п. 2, 8 Порядку обчислення заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку на засадах співмірності тільки в разі одночасного вирішення вимог про стягнення належних при звільненні сум за умови часткового задоволення цих вимог.

Оскільки у справі, яка переглядається, вимоги позивача щодо розміру належних йому при звільненні сум судом задоволені в повному обсязі, то й підстав для застосування принципу співмірності та зменшення розміру відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні в суду не було.

Механізм здійснення відповідного розрахунку визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата.

Зазначена правова позиція міститься у постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року (справа № 6-195цс14).

Так, останніми повними місяцями роботи позивача були грудень 2016 року та січень 2017 року, в яких позивач отримав зарплату в розмірі - 28 000 грн. за грудень 2016 року та 34 125 грн. за січень 2017 року.

Середньомісячна заробітна плата позивача буде складати (28 000 + 34 125) / 2 = 31 062, 50 грн.

У грудні 2016 року та січні 2017 року позивач відпрацювала 42 робочих днів. Таким чином, середньоденний заробіток ОСОБА_2 буде складати ( 28 000 + 34 125) / 42 = 1 479, 17 грн.

Враховуючи, що позивачу не було виплачено всю належну їй при звільненні суму, ОСОБА_2 має право на середній заробіток за час затримки розрахунку з 15 лютого 2017 року по 22 травня 2017 року. Так, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, складає 85 791 грн. 86 коп. (1 479, 17*58(кількість робочих днів, починаючи з 16 лютого 2017 року до 15 травня 2017 року включно (по день, який просила позивач).

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні стягнуто без урахування виплаченої відповідачем суми заборгованості ще до відкриття провадження у справі. Однак, вказана обставина не має значення для справи, оскільки згідно постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого 1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» розмір заборгованості не враховується при обчисленні середнього заробітку за час затримки всіх виплат, належних працівникові при звільненні.

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, зобов'язання вчинити дії підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду обставинам справи з ухваленням в цій частині нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року в частині стягнення невиплаченої заробітної плати та зобов'язання вчинити дії скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, зобов'язання вчинити дії задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Державний науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», місце знаходження - бул. Л. Українки, 26, м. Київ, , на користь ОСОБА_2, проживаючої АДРЕСА_1, невиплачену заробітну плату у розмірі 84 (вісімдесят чотири гривні), 74 копійки.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та зобов'язання вчинити дії відмовити.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Березовенко Р.В.

Сержанюк А.С.