пр. № 4-с/759/95/17
ун. № 759/1250/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул'яновської О.В.,

секретаря Чернишук К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Ткачов Андрій Віталійович на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 р. заявник звернувся до суду із зазначеною скаргою, просить суд визнати бездіяльність державного виконавця протиправною, скасувати постанову державного виконавця від 19.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві та зобов'язати державного виконавця відновити виконавче провадження ВП №23670232 по виконанню виконавчого листа №2-3723/2010 від 21.12.2010, посилаючись на ті підстави, що державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві без виконання, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», так як майно на яке згідно закону можливо звернути стягнення у боржника відсутнє. При цьому, на думку заявника скарги, державний виконавець поверхово підійшов до виконання своїх обов'язків, не в повній мірі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів, належних боржнику, чим проявив безвідповідальність, недбалість та халатність, як до виконання своїх службових обов'язків, так і до законів «Про виконавче провадження» та «Про державну службу».

Представник заявника в судове засідання не з'явився, у наданій суду заяві підтримав заявлені вимоги, просив розглядати скаргу за його відсутності.

Заінтересована особа Державний виконавець ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві явку свого представника не забезпечив, повідомлявся належним чином, що підтверджується зворотнімі повідомленнями (а.с. 64), на вимогу суду копію виконавчої справита заперечень із поясненнями не надіслано.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судові засідання не з'являвся, повідомлений належним чином, заяви про слухання справи без його участі не надсилав (а.с. 65, 66).

З'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи зі змісту ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

На підстаі рішення Святошинського районного суду м. Києва у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції відкрито виконавче провадження щодо виконання виконавчого листа по справі №2-3723/2010 від 21.12.2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь заявника заборгованість у розмірі 28965 грн 53 (а.с. 53).

19.12.2016 державнвим виконавцем на підставі п. 2 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа (а.с. 52).

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи, а ч. 2 ст. 384 цього Кодексу передбачено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконанню підлягають рішення, ухвали і постанови судів у цивільних справах.

Таким чином, державним виконавцем проводяться дії для виконання рішення суду у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до положеньст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на території України.

Законом, який визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку є Закон України «Про виконавче провадження».

Статтею 2 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» визначено, що держава гарантує виконання рішення суду про стягнення коштів та зобовязання вчинити певні дії щодо майна, боржником за яким є, зокрема, державний орган.

Кабінетом Міністрів України затверджено Порядок №440, який визначає механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень», інвентаризації та погашення заборгованості за ними.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим же Законом.

Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про державну виконавчу службу» працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Відповідно до п.п. 1.6 Наказу МУЮ «Про затвердження Інструкції з організації примусового виконання рішень» під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складання актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Проаналізувавши зазначену Інструкцію та ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець має право:

- проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до Закону;

- здійснювати перевірку виконання юридичними особами всіх форм власності фізичними особами, фізичними особами-підприємцями рішень стосовно працюючих у них боржників;

- накладати арешти на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ;

- вимагати від матеріально відповідальних і посадових осіб боржників-юридичних осіб або від боржників-фізичних осіб надання пояснень за фактами невиконання рішень або законих вимог державного виконання чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадженнч;

- у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника- юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно ст. 36 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

Таким чином, жодним з вищевказаних прав для виконання рішення, державний виконавець не скористався, що свідчить про його бездіяльність при виконанні своїх службових обов'язків. На спростування своєї бездіяльності державним виконавцем на запити суду не надіслано копії матеріалів виконавчої справи або письмових пояснень, а тому суд розглядає зазначену скаргу при наявності твї документів які є в матеріалах цивільної справи.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошнського РУЮ у м. Києві діяв з порушенням вимог ст. ст. 17, 18, 19, 25, 30, 31, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження», а тому зазначена скарга підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст. 10, 11, 57-65, 179, 209, 212-215, 218, 293, 383-387 ЦПК України, ст.ст. 1, 3, 6, 11, 17, 18, 19, 25, 30, 31, 33, 75, 77, 89 Закону України «Про виконавче провадження»,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», заінтересована особа: ОСОБА_2 на дії державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Ткачов Андрій Віталійович на постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві задовольнити.

Визнати рішення державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Ткачова Андрія Віталійовича щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у ВП №23670232 від 19.12.2016 протиправними.

Скасувати постанову державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Ткачова Андрія Віталійовича від 19.12.2016 про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Зобов'язати державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції Ткачова Андрія Віталійовича поновити виконавче провадження ВП №23670232 по виконанню виконавчого листа №2-3723/2010 від 21.12.2010.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: