Провадження № 2/520/6076/17
УХВАЛА

10.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Калініченко Л.В.

за участю секретаря Єгорової Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення обєкту до попереднього стану,

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_2 15 вересня 2015 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про приведення обєкту до попереднього стану та знесення, в якому позивач просить суд: зобовязати ОСОБА_1 за власний рахунок знести самочинно збудований гараж під літ. «П», загальною площею 17 кв.м., який знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. 3-ий Український, та провести у попередній стан самочинно реконструйовані приміщення під літ. «Б», загальною площею 18,9 кв.м., під літ. «Д», загальною площею 25,8 кв.м., під літ. «О», загальною площею 5,8 кв.м., які знаходиться за адресою: м. Одеса, пров. 3-ий Український.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 16.09.2015 року відкрито провадження по справі на підставі вищевказаної позовної заяви ОСОБА_2

28 листопада 2016 року в судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення обєкту до попереднього стану, в якому просить суд зобовязати ОСОБА_2 привести до попереднього стану самовільно реконструйовані обєкти нерухомості.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_1 була прийнята судом до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2

25 січня 2017 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 надала до суду заяву про залишення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про приведення обєкту до попереднього стану та знесення, без розгляду.

Ухвалою Київського районного суду міста ОСОБА_4 від 22.03.2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Одеська міська рада, про приведення обєкту до попереднього стану та знесення залишено без розгляду. Продовжено розгляд зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення обєкту до попереднього стану у порядку встановленому Цивільним Процесуальним Кодексом України.

У судове засідання призначене на 16 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 та її представники не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про сповіщенні і вручення судової повістки (а.с.149, 150), про причини неявки суд не повідомили.

У звязку з неявкою позивача ті її представників судове засідання було відкладено на 10.10.2017 року о 10 годині 00 хвилин.

У судове засідання призначене на 10.10.2017 року позивач ОСОБА_1 та її представники не зявились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про сповіщенні і вручення судової повістки (а.с.159,161,162,163).

Однак, 09.10.2017 року до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відкладення судового засідання у звязку з зайнятістю в іншому судовому процесі.

Судом в судовому засіданні було відмовлено у задоволенні вказаного клопотання огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником позивача ОСОБА_4 до вказаної заяви не надано жодного доказу на підтвердження викладених в клопотанні обставин, а саме перебування 10.10.2017 року о 10 годині 00 хвилин у іншому судовому провадженні, в якому ОСОБА_4 є представником сторони по справі.

Крім того, зазначаємо, що відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею.

Позивачем ОСОБА_1 було особисто зазначено у позові, що її місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1, та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя позивача, за якою ОСОБА_1 отримувалась судова кореспонденція.

Судом також встановлено, що зареєстроване місце проживання ОСОБА_1: м. Одеса, вул. Олександра Невського, 43, корпус ІІ, кв. 68, що підтверджується відповідною довідкою (а.с.32), за якою судом також направлялись судові повістки на імя позивача.

Доказів про поважність неявки до судового засідання позивача повідомленого належним чином до суду не надано.

Згідно з довіреністю від 10.10.2015 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованою в реєстрі №1646, виданою ОСОБА_1 для представлення її прав та інтересів на строк до 10.10.2018 року, вбачається, що представниками позивача ОСОБА_1, крім ОСОБА_4, є також ОСОБА_6.

Доказів про причини неможливості зявитись до судового засідання іншого представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_6 до суду не надано.

На підставі викладеного, суд встановив, що клопотання представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 про відкладення судового засідання, є необґрунтованим, таким, що не підтверджено жодним доказом, а тому задоволенню не підлягає.

У звязку з чим, судом було визнано повторну неявку позивача та її представників до судових засідань без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України).

Пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод ратифікована Україною Законом України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року і набрала чинності для України 11 вересня 1997 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, пов'язаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі "Голдер проти Сполученого Королівства" (п. 36).

На це "право на суд", в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі "Салонтаджі-Дробняк проти Сербії" (п. 132).

Разом з тим, як зазначає Європейський суд з прав людини, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

З практики Європейського суду з прав людини випливає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (Рішення Суду у справі «Артіко проти Італії» (Artico c. Italie) від 13 травня 1980 року).

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами статті 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У своєму рішенні у справі «Пономарьов проти України» суд вказав, що сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення статті 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Враховуючи вищевикладене, суд зазначає, що позивач та її представники протягом тривалого часу не вжили будь-яких заходів, щоб дізнатись про стан провадження в цій справі, будучи належним чином повідомленими повторно не зявились до судових засідань, надаючи до суду необґрунтоване клопотання про відкладення розгляду справи, без зазначення причин неможливості зявитись до суду інших представників позивача, що дає можливість зробити висновок про те, що позивач ОСОБА_1 та її представники зловживають процесуальними правами та про намір затягування розгляду справи.

Також суд зазначає, що частиною 1 статті 157 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Відповідно до п. 2 ч.1 ст.169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі, зокрема, першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Суд звертає увагу на тому, що провадження в цій справі відкрито 16 вересня 2015 року, тобто два роки тому, відкладення судових засідань у звязку з неявкою позивача та її представників без поважних причин, будучи повідомленими належним чином, призводить до порушення строків розгляду справи та порушення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не зявився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Згідно з п.33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», суд зупиняє або закриває провадження у справі чи залишає заяву без розгляду з підстав, передбачених відповідно статтями 201, 202, 205, 207 ЦПК України (1618-15), перелік яких є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Враховуючи вищевикладене, з урахуванням того, що позивач та її представники повторно не зявились в судове засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце проведення судових засідань; не повідомили суд про причини неявки; заяви про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило; у відповідності до норм Цивільного Процесуального Кодексу України, Конвенції та практики Європейського суду, суд дійшов висновку та вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення обєкту до попереднього стану, підлягає залишенню без розгляду.

Керуючись ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Київська районна адміністрація Одеської міської ради, Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, про приведення обєкту до попереднього стану - залишити без розгляду.

Розяснити ОСОБА_1, що залишення позову без розгляду, не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на ухвалу суду протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, а особи, які не були присутні у судовому засідання протягом пяти днів з дня отримання ухвали суду.

Головуючий Калініченко Л. В.