Номер провадження: 22-ц/785/7326/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.

з участю секретаря Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним,за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року,-

встановила:

У серпні 2016 року позивач звернулася до суду з позовом про стягнення безпідставно набутих грошових коштів і з урахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 02.03.2016 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого позивач надав в борг грошову суму в розмірі 5 192 000 гривень, для задоволення сімейних потреб відповідача ОСОБА_3, строком повернення до 20.03.2016 року , проте отримані кошти не були повернуті.

Позивач посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, отримані в позику кошти були витрачені в інтересах сімї.

Позивач просила суд стягнути з відповідачів безпідставно отримані гроші в розмірі 5192000 гривень, проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 424319 гривень, пеню в розмірі 288901 гривень (а.с.1-3, 69-70).

У березні 2017 року відповідач ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним і в обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що про укладений її чоловіком ОСОБА_3та ОСОБА_2 ,яка є матірю її чоловіка, договору позики вона дізналася при отриманні копії позовної заяви. ОСОБА_4 посилалася на те, що між нею та ОСОБА_3 триває спір щодо розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя та дії позивача разом з сином позивачки відповідачем ОСОБА_3 спрямовані на те, щоб у подальшому непропорційно розділити спільне майно подружжя.

ОСОБА_4 посилалася на те, що договір позики є недійсним ,оскільки вона ніякої згоди на укладення договору позики не надавала ,а відповідачі діяли недобросовісно.

Позивач ОСОБА_4, за зустрічним позовом, просила визнати договір позики від 02.03.2016 року недійсним(а.с.74-77).

Представники відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні не заперечували проти задоволення позовної заяви.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено, зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 задоволено .

Визнано договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.03.2016 року недійсним (а.с. 129-131).

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі, а у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі (а.с.133-138).

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції ,підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 та задоволенню зустрічного позову ОСОБА_4 з інших підстав, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

В судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_7 та його представники, не зявилися, про час, місце, розгляду справи сповіщалися, що підтверджується зворотніми поштовими повідомленнями та були обізнані про час і місце розгляду справи.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_7 надали заяви про відкладення розгляду справи , проте докази неявки до суду з поважних причин до заяв не надано.

В судове засідання зявилася відповідач ОСОБА_4

Колегія суддів, відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України ,вважає за можливе розгляд справи у відсутність позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_7 та їх представників.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_4 суд першої інстанції виходив з фіктивності правочину .

Відмовляючи у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 ,суд першої інстанції виходив з того, що договір позики є недійсним з підстав його фіктивності .

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитися не можна.

Колегія суддів, частково погоджується з доводами апеляційної скарги ОСОБА_2

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (частина перша статті 207 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується повторним свідоцтвом про одруження, виданим відділом РАГС Тирасполь, № 4-1704 (а.с.32).

Позивач по справі, ОСОБА_2 є матірю співвідповідача ОСОБА_3,про що сторони в судовому засіданні суду першої інстанції не заперечували.

Згідно договору позики від 02.03.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 передала ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 5192000 гривень, з метою задоволення сімейних потреб, а ОСОБА_3 зобовязався повернути вказану грошову суму в строк три місяці з моменту підписання вказаного договору.

На підтвердження факту виникнення вказаних зобовязань, позивач надав копію довідки ПАТ «Банк Восток» від 19.07.2016 року, згідно якої вбачається, що з належного позивачу рахунку були перераховані грошові кошти на рахунок ОСОБА_3 в розмірі 5192000 гривень.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші , інше майно, в тому числі гонорар , виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України договір укладений одним із подружжя ів інтересах сімї , створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором , використане в інтересах сімї.

Звертаючись з первісним позовом ОСОБА_2 посилалася на те, що оскільки на момент укладення ОСОБА_3 договору позики , відповідачі перебували у шлюбі ,тому повинні солідарно відповідати щодо повернення отриманих коштів.

Проте, матеріали справи не містять докази зняття їх з розрахункового рахунку , розпорядження зазначеними коштами відповідачем ОСОБА_3 так само відсутні докази використання зазначених коштів ОСОБА_3 в інтересах сімї . Таких доказів не було надано і колегії суддів.

Колегія суддів, критично ставиться до заяви ОСОБА_3 щодо визнання ним позову, оскільки така заява є формальною та не підтверджена допустимими, письмовими доказами.

В судовому засіданні колегії суддів , відповідач ОСОБА_4 пояснила, що між нею та чоловіком ОСОБА_7 тривають судові спори з приводу розподілу спільного сумісного майна, яке було придбано за час проживання у шлюбі. Після предявлення позову про розподіл майна подружжя зявився позов ОСОБА_2, вважає, що фактично ніякого договору позики не було , їй взагалі не відомо про нібито отриманні її чоловіком коштів за договором позики , вона згоди на укладення договору позики не надавала, а позивач-мати ОСОБА_7 разом з сином діють недобросовісно.

Сам факт перебування відповідачів у шлюбі під час укладення одним із подружжя правочину договору позики , за умови відсутності доказів використання отриманих коштів в інтересах сімї, не є безумовною підставою для солідарної відповідальності іншого подружжя.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу ,іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства,його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до п.5.5 розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» розяснено , що відповідно до статей 215 та 216ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину ,так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтерес якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних , або оспорюваних прав чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України , суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу ,в межах заявлених ними і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

Чинним законодавством не передбачено отримання згоди на укладення договору позики одним із подружжя, проте відповідно до частини другої статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається , що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого,що укладений другим із подружжя без її , його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

З пояснень відповідача ОСОБА_4 наданих нею колегії суддів та в судовому засіданні суду першої інстанції та пояснень представників позивача ОСОБА_2 та представників ОСОБА_3 , встановлено , що ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_3, якій було достовірно відомо про те, що її син ОСОБА_3 одружений з ОСОБА_8

Таким чином, відповідно до п.8 ст.8 ЦК України, ч.2 ст. 65 СК України на здійснення правочину щодо отримання позики ОСОБА_3 мав отримати згоду подружжя ОСОБА_8, оскільки отримані ОСОБА_3 кошти за договором позики, відповідно до ч.3 ст. 61 СК України є спільною сумісною власністю подружжя.

Матеріали справи не містять, а ОСОБА_2 всупереч до ст. 60 ЦПК України не надані , докази отримання ОСОБА_4 згоди на укладення договору позики її чоловіком ОСОБА_3 в інтересах сімї .

Сукупність дій позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3 свідчить про їх недобросовісність при укладенні договору позики , що відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України є підставою для визнання зазначеного правочину недійсним.

За таких підстав, зустрічний позов ОСОБА_4 підлягає задоволенню з інших підстав.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо неврахування судом першої інстанції того, що факт перерахування грошей за договором позики підтверджується довідкою ПАТ «Банк Восток» ,оскільки наявність договору позики та перерахування коштів на рахунок ОСОБА_3 не свідчить про те, що зазначені кошти були використані ОСОБА_3 в інтересах сімї .

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо помилкового встановлення судом першої інстанції позовних вимог ОСОБА_2, оскільки при зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 та у подальшому уточнюючи позовні вимоги , позивач просила стягнути з відповідачів на її користь саме безпідставно отримані кошти у розмірі 5 192 000 грн. (а.с.1-3,74-77) .

Відповідно до ст.ст. 3, 11 ЦПК України позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту та суд позбавлений можливості виходити за межі позовних вимог.

Матерали справи не містять докази звернення ОСОБА_2 з позовними вимогами про стягнення з відповідачів заборгованості за договором позики від 01.03.2016 року.

За таких обставин, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст.303,, п.2 ч.1 ст. 307,п.4 ч.3 ст. 309,313,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 липня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним-задовольнити .

Визнати договір позики, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 02.03.2016 року недійсним.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11