Справа № 381/3540/15-ц Головуючий у І інстанції Чернишова Є. Ю.
Провадження № 22-ц/780/5616/17 Доповідач у 2 інстанції Мережко М. В.
Категорія 46 18.12.2017
ПОСТАНОВА

Іменем України

18 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Мережко М.В.,

суддів: Волохова Л.А., Суханової Є.М.,

секретар: Шуляк Д.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Борівської селищної ради Фастівського району, ОСОБА_3 про скасування рішень, встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що він є співвласником частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 є співвласником 3/7 частин цього житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

Позивач вказував, що 15 квітня 2014 року Борівська селищна рада Фастівського району Київської області прийняла рішення №7-1З, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га. На підставі вказаного рішення ФОП ОСОБА_4 була виготовлена технічна документація із землеустрою.

05 грудня 2014 року рішенням Борівської селищної ради № 3-6 була затверджена технічна документація та передано у приватну власність земельну ділянку розміром 0,0372га.

23 грудня 2014 року реєстраційною службою Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області була проведена державна реєстрація прав на вказану земельну ділянку та видане свідоцтво про право власності на зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1.

Позивач зазначав, що вказані рішення Борівська селищна рада прийняла незаконно, оскільки площа земельної ділянки за фактично встановленою межею на час проведення експертизи становить 0,746 га; частка співвласників будинку на земельну ділянку відповідно до часток у домоволодінні становить: ОСОБА_2 - 4/7 частин земельної ділянки площею 0,0746 га, тобто 0,04626 га, ОСОБА_3 - 3/7 частин, тобто 0,0320 га; на земельній ділянці ОСОБА_3 знаходиться будівельна споруда, що перебуває у його власності; земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 відмежована від земельної ділянки, що перебуває у його користуванні парканом і становить площу 0,0228 га, земельна ділянка ОСОБА_2 відмежована парканом від земельної ділянки ОСОБА_3 та становить 0,0518 га.

На підставі викладеного, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року №7-13 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», яке прийняте за заявою та в інтересах ОСОБА_3;

визнати незаконним та скасувати рішення Борівської селищної ради від 05 грудня 2014 року №3-6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості)», яке прийняте відносно земельної ділянки площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1 за заявою та в інтересах ОСОБА_3;

скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно земельну ділянку площею 0,0372 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за зазначеною адресою на ім'я ОСОБА_3, яке видане державним реєстратором Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1;

скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області про державну реєстрацію за ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0372 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та встановити порядок користування земельною ділянкою, виділивши позивачеві у рахунок належних йому 4/7 частин житлового будинку АДРЕСА_1 земельну ділянку площею 518 кв.м. під житловим будинком та господарськими спорудами, яка обмежується відрізками «8-9» довжиною 13,80 и, «9-10» довжиною 0,33 м, «10-11» довжиною 8,36 м, «11-12» довжиною 12,37 м, «12-13» довжиною 12,40 м, «13-14» довжиною 12,89 м, «14-15» довжиною 2,94 м, «15-16» довжиною 6,77 м, «16-17» довжиною 18,64 м, «17-18» довжиною 8,02 м, «18-21» довжиною 5,28 м, «21-22» під частиною будинку, «22-8» довжиною 0,64 м (на схемі додатку №1 до висновку додаткової судової експертизи від 18 липня 2017 року позначеної червоним кольором);

стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано рішення Борівської селищної ради від 15 квітня 2014 року № 7-13, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Визнано незаконним та скасовано рішення Борівської селищної ради від 05 грудня 2014 року № 3-6 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд», відносно земельної ділянки площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер:НОМЕР_1.

Скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, що видане 23.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3

Скасовано рішення державного реєстратора реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області № 18227513 від 23.12.2014 року про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1,кадастровий номер: НОМЕР_1.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за варіантом, який графічно та описово відображено в додатку № 4 до висновку № 8200/17-41 судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року.

Виділено у користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,0426 га (4/7 частки від 0,0746 га).

Виділено у користування ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,0320 га (3/7 частки від 0,0746 га).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права просить рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року скасувати в частині задоволення вимоги щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, між співвласниками ОСОБА_2 та ОСОБА_3, за варіантом, який графічно та описово відображено в додатку № 4 до висновку № 8200/17-41 судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року; виділення у користування ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,0426 га (4/7 частки від 0,0746 га); виділення у користування ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0320 га (3/7 частки від 0,0746 га) та ухвалити в цій частині нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником 3/7 частин жилого будинку АДРЕСА_1, згідно з договором купівлі-продажу частини будинку від 22 червня 1988 року. Будинок розташований на земельній ділянці розміром 1272 кв.м (т. 1, а.с.59).

02 червня 1993 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_5 3/7 частин жилого будинку АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 60-61).

Відповідно до договору дарування від 03 грудня 1996 року, ОСОБА_5 подарував ОСОБА_3 3/7 частин жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 62).

Як вбачається зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14 грудня 2011 року, ОСОБА_2 належить 4/7 частин житлового будинку за № 62 з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_1(т.1, а.с. 63).

Відповідно до статті 377 ЦК до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Статтею 120 ЗК також передбачено, що у разі набуття права власності на будівлю та споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на нерухомість.

Отже, відповідно до правовстановлюючих документів, ОСОБА_2 належить 4/7 частки, а ОСОБА_3 належить 3/7 частки земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1.

Належність земельної ділянки співвласникам саме у таких частках не оспорюється сторонами.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 1-13 від 15 квітня 2014 року надано дозвіл гр. ОСОБА_3 на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) площею 0,0372 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 65).

Відповідно до рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 3-6 від 05 грудня 2014 року, розглянувши технічну документацію із землеустрою, розроблену ФОП ОСОБА_4 щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0372 га, розташовану в АДРЕСА_1 в межах земель Борівської селищної ради, вирішено затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та передати у приватну власність земельну ділянку гр. ОСОБА_3, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т.1 а.с. 66).

В подальшому, 23.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3 видане свідоцтво про право власності на нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0372 га за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер: НОМЕР_1, що видане 23.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3 (а.с. 74) та рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області № 18227513 від 23.12.2014 року було зареєстроване права власності на зазначену земельну ділянку (а.с. 75).

Обґрунтовуючи свій позов, ОСОБА_2 вказував, що розмір земельної ділянки ОСОБА_3 визначений виходячи з загальної площі всієї земельної ділянки розміром 868 кв.м., в той час, коли фактично загальна площа ділянки становить 746кв.м., що призвело до набуття нею у власність земельної ділянки у більшому розмірі, що порушує права позивача як співвласника.

Для вирішення спірного питання ухвалою суду від 10 квітня 2017 року призначалась судова земельно-технічна експертиза (т.1 а.с.238-239).

На виконання ухвали від 10 квітня 2017 року КНДІСЕ була проведена судова земельно-технічна експертиза, за результатами якої складений висновок № 8200/17-41 судової земельно-технічної експертизи від 18 липня 2017 року (т.2 а.с.3-16).

Експертом під час дослідження було встановлено, що площа земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 перебуває користуванні співвласників житлового будинку ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за фактично встановленою межею на час проведення експертиз становить 0,0746 га. Частки співвласників будинку на земельну ділянку, відповідно до часток у домоволодінні, загальною площею 0,0746 га, становлять: ОСОБА_2 - 4/7 частина земельної ділянки - 0,0426 га (426 кв.м); ОСОБА_3 - 3/7 частина земельної ділянки - 0,0320 га (320 кв.м).

Згідно ст. 212 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваного рішення) суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновок експерта є детальним та обґрунтованим, тому немає сумнівів щодо повноти та об'єктивності висновку судового експерта в цій частині.

Отже, згідно з висновком експерта, ОСОБА_3 набула права власності на земельну ділянку у розмірі, що є більшим по відношенню до її частки співвласника.

Статтею 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян.

Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, при наданні дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації та подальшому її затвердженні було допущене порушення, а саме рішення приймались відносно земельної ділянки площею 0,0372 га, тобто без урахування того, що ОСОБА_3 має право лише на ОСОБА_3 0,0320 га, що дорівнює 3/7 частки цієї земельної ділянки.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що рішення Борівської селищної ради від 15.04.2014 року № 7-13, яким надано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, рішення Борівської селищної ради від 05.12.2014 року № 3-6, яким затверджена технічна документація відносно спірної земельної ділянки площею 0,0372 га та свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що видане 23.12.2014 року на ім'я ОСОБА_3, слід визнати незаконними та скасувати, задовольнивши в цій частині заявлені позовні вимоги.

За положеннями статті 88 ЗК, порядок користування спільною ділянкою, яка перебуває як у власності, так і в користуванні, визначається насамперед угодою співвласників залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Учасник спільного права користування земельною ділянкою, як і учасник спільної часткової власності, має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення. Такий учасник (учасники) має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому (їм) частки у праві власності на житловий будинок.

Отже, кожен із співвласників житлового будинку, у разі відсутності згоди між ними, має право на звернення до суду з вимогою про виділення у його особисте користування певної частки земельної ділянки, що перебуває у спільному користуванні.

Висновок експерта № 8200/17-41 від 18 липня 2017 року складений за результатами проведеної судової земельно-технічної експертизи містить три можливі варіанти порядку користування земельною ділянкою до формування земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_1, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0746 га.

Відповідач ОСОБА_3 в письмових поясненнях вказувала, що єдиний можливий варіант поділу зазначений експертом у додатку № 4. Позивач, в свою чергу, на жоден із запропонованих варіантів не погоджувався, посилаючись на необхідність розподілу земельної ділянки (порядку її користування) відповідно до встановленого порядку користування нею, зазначений експертом у додатку №1.

У своїх поясненнях в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 наполягав на доцільності розподілу земельної ділянки саме за встановленим порядком користування, що зазначений експертом у додатку №1.

Однак, ці доводи не можуть бути прийняті колегією суддів з огляду на таке.

Як вбачається з фактичного (встановленого) порядку користування земельною ділянкою, який зображений у додатку №1, земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_2, відмежована від земельної ділянки, що перебуває у користуванні ОСОБА_3 парканом. Зі сторони двору спільного користування паркан, що відділяє земельну ділянку ОСОБА_2 від земель спільного користування частково відсутній. Площа фактичного користування становить - 0,0518 га. При цьому, земельна ділянка, що перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_3 становить площу - 0,0228 га.

Частка ОСОБА_2 у праві користування земельною ділянкою, визначена пропорційно частки у праві власності на домоволодіння (4/7), із загальної площі 0,0746 га, складає 426 кв.м., у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 57,14 %.

При цьому, при розподілі земельної ділянки за встановленим порядком користування частка ОСОБА_2 складає 518 кв.м., що у відсотковому співвідношенні частки співвласника до загального розміру земельної ділянки (0,0746 га) - 69,44 %, що є відхиленням в бік збільшення від розміру його частки у праві користування земельною ділянкою, яка визначена пропорційно частки у праві власності на домоволодіння (4/7).

Збільшення частки одного співвласника, в свою чергу, призводить до зменшення частки іншого, що суд не може визнати обґрунтованим з огляду на приписи статті 120 Земельного кодексу України, якою встановлено, що у разі набуття права власності на будівлю та споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності на нерухомість.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 21 постанови Пленуму Верховного суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», виходячи з того, що порядок користування земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі.

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою мають сторони, слід виходити з розміру їх частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. Якщо при вирішенні спору суд установить, що співвласники визначили порядок користування земельною ділянкою та для зміни цього порядку підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку.

Отже, для правильного вирішення спору в цій частині суду необхідно з'ясувати чи був встановлений порядок користування земельної ділянки між співвласниками домоволодіння.

Суд першої інстанції, з урахуванням пояснень сторін по справі, показів свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, встановив, що покази всіх свідків об'єднує констатація факту наявності паркану між будинками сторін, що у даному випадку не є спірною обставиною, покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 об'єднує також посилання на встановлення цього паркану саме відповідачем ОСОБА_3, разом з тим, чітких пояснень щодо періоду встановлення, матеріалу паркану та ін. зазначені свідки не надали, оскільки про події встановлення паркану їм відомо лише зі слів інших осіб, вони не були безпосередньо присутні при тих обставинах, щодо яких давали пояснення у судовому засіданні.

На підставі викладеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що такі покази не можуть вважатися належними доказами у справі, не можуть буди джерелом достовірної інформації, а тому вони не можуть бути визнані належними і допустимими доказами у даній справі.

Як вбачається з витягів з технічних паспортів на будинок АДРЕСА_1 за 1993 рік, 1996 рік, на генеральних планах /схемах/відсутнє позначення про наявність паркану. Такі документи є письмовими доказами, тому суд може вважати їх джерелом достовірної інформації щодо відповідних обставин.

Оскільки позивачем по справі не було доведено обставин щодо існування між співвласниками будинку угоди щодо користування земельною ділянкою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення в основу визначення порядку користування співвласниками висновку судової земельно-технічної експертизи № 8200/17-41 від 18 липня 2017 року.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив та проаналізував варіанти розподілу земельної ділянки, запропоновані експертом. Як видно з матеріалів справи, два варіанти (додаток № 3 та 5 до висновку), передбачають встановлення сервітуту вздовж існуючого паркану на земельну ділянку ОСОБА_2, при цьому варіант відповідно до додатку № 4 до висновку встановлення сервітуту не передбачає.

На підставі викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої нстанції про те, що найбільш доцільним є запропонований експертом другий варіант розподілу земельної ділянки (додаток № 4 до висновку), який до того ж не передбачає встановлення сервітуту. Варіант визначений у додатку 4, найбільше відповідає принципу балансу інтересів сторін, оскільки виділена позивачу частина земельної ділянки не підпадає під площу необхідну для встановлення сервітуту, з метою захисту інтересів відповідача.

Земельна ділянка, що підлягає виділу в натурі ОСОБА_2, описується експертом наступним чином: земельна ділянка 82 = 0,0426 га обмежена лініями розподілу: від точки 8 лінія розподілу довжиною 13,8 м проходить до точки 9; від точки 9 лінія розподілу проходить по існуючому паркану через точки 10,11,12, 13, 14, 15, 16 до точки 23; від точки 23 лінія розподілу довжиною 5,87 м проходить до точки 24; від точки 24 лінія розподілу довжиною 9,77 м проходить до точки 25; від точки 25 лінія розподілу довжиною 4,91 м проходить до точки 26; від точки 26 лінія розподілу довжиною 2,27 м проходить до точки 27; від точки 27 лінія розподілу довжиною 1,05 м проходить до точки 21; від точки 21 по лінії розподілу будинку в точку 22; від точки 22 лінія розподілу довжиною 0,64 м проходить до точки 8. Земельна ділянка 82 = 0,0426 га зображені в додатку № 4 до висновку рожевим кольором.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що встановлення саме такого порядку користування земельною ділянкою, не завдає шкоди її раціональному використанню, не суперечить інтересам співвласників земельної ділянки.

Твердження апелянта про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, встановивши порядок користування земельною ділянкою відповідно до додатку №4 до висновку судової земельно-технічної експертизи оцінюються колегією суддів критично, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. При цьому, визначений варіант розподілу земельної ділянки не порушує права сторін на володіння та користування цією ділянкою у належних їм частках.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не є підставою для скасування рішення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в порядку ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає ,що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови буде виготовлений не пізніше 28 грудня 2017 року.

Головуючий М.В. Мережко

Судді Л.А. Волохов

Є.М. Суханова