Номер провадження 2/229/1387/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Пивовар В.О. ,

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 07 грудня 2016 р. між ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого він надав відповідачу грошову позику в розмірі 300,00 дол. США (триста дол.) із обов'язком повернення коштів до 20 квітня 2017 року. Станом на день подачі позову до суду гроші відповідач не повернув та від повернення боргу ухиляється.

В позовній вимозі просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики, визначивши суму боргу в гривневому еквіваленті у сумі 8036,13 грн., а також витрати, пов'язані з розглядом справи.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі.

В судове засідання відповідач зявився, визнав, що брав гроші в борг для укладення договору купівлі-продажу житлового будинку земельної ділянки у позивача

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 грудня 2016 року позивач відповідач ОСОБА_2 склав розписку, відповідно до якої зобовязався повернути борг у розмірі 300,00 дол. США, до 20 квітня 2017 року /а.с. 4/. В судовому засіданні було підтверджено, що вказана сума була надана позивачем відповідачу в рахунок купівлі-продажу житлового будинка та земельної ділянки

Разом з тим на досудову вимогу позивача у зазначений строк відповідач не повернув позивачу грошей, тим самим прострочив зобов'язання по розписці (а.с. 5). Відповідач вказав, що їм було частково повернуто суму боргу у розмірі 1300,00 грн., однак не надав суду жодного доказу такої оплати, в свою чергу, позивач заперечував проти цього, вказавши, що жодних грошей не отримував від відповідача.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться

Згідно до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст.ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Також, відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку кількість речей того ж роду та якості.

Таким чином між сторонами були укладені договори позики грошових коштів.

Відповідно до ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

На підтвердження укладеного між сторонами договору позики відповідач власноручно написав позивачеві розписку від 07.12.2016 р. Тобто договір позики був укладений з дотриманням вимог ст. 1047 Цивільного кодексу України.

Відповідно до приписів статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Предметом договору позики у справі є іноземна валюта.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Судом встановлено, що позика була надана у доларах США, про що свідчить застосування загальновідомого символу позначення цієї грошової одиниці «$».

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Судом установлено, що сторонами є фізичні особи, громадяни України, а тому стягнення боргу підлягає в національній валюті України - гривні, на день винесення рішення

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зобов'язання, що виникли у відповідача і позивача - є грошовими. Відповідач не виконує зазначені зобов'язання належним чином, внаслідок чого заборгованість істотно не зменшується.

Приписами статті 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, вимоги позивача про повернення боргу є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в розмірі 7994,46 грн., оскільки на час розгляду справи відповідач зобов'язання за розпискою не виконав (оригінал розписки надано позивачем по справі)

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позов задовольняється, з відповідача на користь позивача повинна бути стягнена сума сплаченого судового збору в розмірі 640,00 грн. (шістсот сорок грн.).

Керуючись ст.ст. 525, 526, 533, 625, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст. 3, 10,11, 57-60, 61, 88, 209, 212- 215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, що мешкає за адресою Донецька область, м. Дружківка, смт. Олексієво-Дружківка, вул. Бібліотечна, б. 7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою Донецька область, м. Дружківка, смт. Олексієво-Дружківка, вул. Фабрична, б. 10 борг за договором позики у сумі 7994,46 (сім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири грн. 46 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 (шістьсот сорок грн. 00 коп.)

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Суддя: Є. В. Петров