Провадження № 2/522/8315/17
У Х В А Л А

Іменем України

«13» липня 2017 року

Суддя Приморського районного суду міста ОСОБА_1 ОСОБА_2, дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_3 до Одеської міської ради України, ДМС Приморського району м. Одеси про визнання права реєстрації у квартирі

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом в порядку цивільного судочинства.

Вивчивши подану заяву та додані до неї матеріали, суддя зробив висновок про необхідність залишення її без руху з наступних підстав.

І. Позивачем під час подання позову не дотримано вимог п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України щодо викладення змісту позовних вимог, зокрема, позивач просить визнати факт переходу права реєстрації у квартирі на підставі отримання спадщини, визнати право реєстрації у житловому приміщенні в порядку спадщини по закону від померлого ОСОБА_4 у порядку другої черги на ОСОБА_3. При цьому, способи захисту цивільного права передбачені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Таким чином, позивачем не викладено зміст позовних вимог відповідно до визначених законодавством способів захисту порушених прав.

Додатково судом враховано, що відповідно до ч. 2 ст. 30 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, з огляду на що суд має констатувати невідповідність позовної заяви наведеній нормі права, оскільки в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань «Одеська міська рада України» та «ДМС Приморського району м. Одеси» в якості юридичних осіб відомості відсутні.

Крім того, позивачем ОСОБА_3, в порушення вимог п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, не зазначено всіх доказів, що підтверджують кожну обставину, або про наявність підстав для звільнення від доказування.

За правилом частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Наведені правила визначають, що саме позивач визначає належного відповідача у своїх вимогах, які за своєю організаційно-правовою формою мають відповідати критеріям статті 30 ЦПК України, а також особа обирає спосіб захисту, визначений в ст. 16 ЦК України, іншому законі або договорі.

ІІ. Позивачем заявлено клопотання про звільнення від сплати судового збору, оскільки, за його твердженням, його не сплачено через складне матеріальне становище, у якому перебуває позивач, а також у звязку з не оформленням мінімальної пенсії.

Втім, суд зробив висновок про відсутність передбачених процесуальним законом правових підстав для її задоволення з огляду на її безпідставність та необґрунтованість.

Так, відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України, суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі.

Надані позивачем докази не дають підстав для таких висновків, які б могли бути підставою для звільнення від сплати судового збору, його відстрочення або розстрочки, з огляду на що в задоволенні такого клопотання суд зобовязаний відмовити.

При цьому, суд звертає увагу, що ОСОБА_3, в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, не зазначено ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до п. 12, 15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

У випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

У випадку, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк усуне зазначені недоліки, позовна заява буде вважатися поданою у день первісного її подання до суду. В протилежному випадку заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Керуючись ст.ст. 80, 82, 119, 121 ЦПК України, СУД

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від оплати судового збору за подання позовної заяви до Одеської міської ради України, ДМС Приморського району м. Одеси про визнання права реєстрації у квартирі відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_3 до Одеської міської ради України, ДМС Приморського району м. Одеси про визнання права реєстрації у квартирі залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення недоліків до «13» серпня 2017 року, але не більш ніж пять днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала апеляційному оскарженню не підлягає.

С У Д Д Я ОСОБА_2

13.07.2017