ухвала

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» про застосування правових наслідків недійсності правочину та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з цим позовом, обґрунтовуючи його тим, що 24 листопада 2010 року позивач уклала з Комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» (далі - ККУП «ФК «Житло-інвест») договір № КНТР-000924/кв про участь у фонді фінансування будівництва житлового будинку на АДРЕСА_1, загальною площею 53,53 кв. м, з вбудовано-прибудованими приміщеннями та підземним паркінгом. Запланований строк введення житлового будинку в експлуатацію згідно з договором - грудень 2010 року.

Відповідно до пп. 1.1. договору від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв відповідач брав на себе зобов'язання за винагороду надати позивачеві фінансову послугу, яка полягає в управлінні її грошовими коштами з метою отримання у власність об'єкта інвестування, зазначеного у п. 1.3 цього договору, а саме: зазначеної квартири.

Поточна вартість об'єкта інвестування відповідно до пп. 1.8 договору від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв на дату укладення складає суму 495 152 грн 50 коп., крім того ПДВ суму 99 030 грн 50 коп., разом суму 594 183 грн, та визначалася, виходячи з ціни вимірної одиниці об'єкта інвестування (11 000 грн за 1 кв. м з урахуванням ПДВ), встановленої забудовником на момент оплати.

Позивач виконала свої зобов'язання за договором від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв, повністю сплатила грошові кошти в сумі 594 183 грн, що підтверджується квитанціями від 24 листопада 2010 року №№ 23, 43 на суму 212 000 грн, та 01 грудня 2010 року - на суму 382 183 грн.

Відповідач передав за договором № ДВМП-000924 відступлення майнових прав від 06 грудня 2010 року позивачу майнові права на об'єкт інвестування - квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року, що набрало законної сили, укладені між позивачем та ККУП «ФК «Житло-інвест» договори № КНТР-000924/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року та № ДВМП-000924 відступлення майнових прав від 06 грудня 2010 року визнано недійсними, і з урахуванням вимог ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 236 ЦК України повинні бути застосовані наслідки недійсності цих правочинів з моменту їх укладення, тобто позивач має право на повернення грошових коштів у сумі, що відповідає ціні фінансової послуги, що визнана недійсною, на момент відшкодування.

Позивач зазначає, що вказаним судовим рішення встановлено, і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційний характер, що представник відповідача не довів та не надав доказів того, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекс Буд» передало, а ККУП «ФК «Житло-інвест» прийняло документи, що підтверджують належне право користування земельною ділянкою, на якій має бути споруджений об'єкт будівництва.

Отже відповідач не мав правових підстав для відчуження майнових прав житлового будинку з вбудовано-прибудованими житловими приміщеннями та підземним паркінгом на АДРЕСА_1.

Наведене свідчить про те, що ККУП «ФК «Житло-інвест» своїми протиправними діями сприяло укладенню договорів №КНТР-000924/кв. від 24 листопада 2010 року та № ДВМП-000924 від 06 грудня 2010 року, які згодом були визнані недійсними.

Тобто, зазначені обставини, об'єктивно існували на момент укладення договорів від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв та від 06 грудня 2010 року № ДВМП-000924, визнаних недійсними, і були укладені під впливом обману з боку відповідача з метою створення у позивача уяви про настання реальних правових наслідків.

Крім того, станом на 24 листопада 2010 року відповідач не був управителем ФФБ по будівництву житлового будинку на АДРЕСА_1, що підтверджено постановою Київського апеляційного господарського суду від 02 листопада 2010 року, протиправно позиціонував себе таким, і не мав правових підстав на укладення з позивачем договору від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв та від 06 грудня 2010 року № ДВМП-000924, замовчуючи істотні обставини, що перешкоджали укладенню цих правочинів, і додатково дають підстави вважати їх укладення під впливом обману.

Позивач вважає, що відповідач протиправними діями, спрямованими на укладення договорів від 24 листопада 2010 року № КНТР-000924/кв та від 06 грудня 2010 року № ДВМП-000924, визнаних недійсними, завдав позивачеві збитки, що підлягають відшкодуванню, в тому числі з урахуванням вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України, при розрахунку яких необхідно виходити від дати зарахування коштів у сумі 594 183 грн на його рахунок, тобто з 01 грудня 2010 року.

Укладення договору № КНТР-000924/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року, на його думку, свідчить про те, що між сторонами виникли грошові зобов'язання, що кореспондується з п. 1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» від 17 грудня 2013 року № 14.

Позивач виконала взяті на себе грошові зобов'язання в повному обсязі, безпідставно сплатила на користь відповідача у рахунок інвестування житла кошти у загальній в сумі 594 183 грн, зазначені як ціна договору (вартість фінансової послуги).

Відповідач свої зобов'язання не виконує, з 01 грудня 2010 року незаконно утримує грошові кошти позивача, користується ними, при укладенні договорів, згодом визнаних недійними, не поінформував про існуючі застереження, простроченням з 01 січня 2011 року введення житлового будинку в експлуатацію продовжує отримувати вигоди, у тому числі за рахунок внесених нею коштів, порушив її право на отримання у власність проінвестованого житла, внаслідок чого винними діями завдав збитків, які підлягають відшкодуванню в порядку реституції відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, на підставі ст. 22, ст. 536, ч. 2 ст. 625, ч.1 ст. 1048, ч. 1 ст. 1214 ЦК України, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 230 ЦК України (тобто сума 3 % річних, сума інфляційних втрат, проценти за користування чужими грошовими коштами, упущена вигода мають бути відшкодовані у подвійному розмірі).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року, позов задоволено частково.

У порядку застосування правових наслідків недійсності правочину стягнуто з Комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» на користь ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 594 183 грн та витрати від сплати судового збору в сумі 3 654 грн, всього суму 597 837 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з Комерційного комунального унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» доплату судового збору в дохід держави у розмірі 2 287 грн 83 коп.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ККУП «ФК «Житло-інвест» на користь ОСОБА_4 594 183 грн, суди прийшли до вірного висновку, що дані кошти були нею внесені на виконання умов договору про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року, який у судовому порядку було визнано недійсним.

Доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено факт отримання ККУП ФК «Житло-інвест» грошових коштів від ОСОБА_4 в сумі 594 183 грн, що підлягає доказуванню в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 липня 2015 року визнано недійсним договір № КНТР-000924/кв про участь у фонді фінансування будівництва від 24 листопада 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ККУП ФК «Житло-інвест» та визнано недійсним договір № ДВМП-000924 відступлення майнових прав від 06 грудня 2010 року, укладений між ОСОБА_4 та ККУП «Житло-інвест», яке набрало законної сили 05 серпня 2015 року.

Оскільки позивачем не доведено умислу відповідача щодо приховування від неї обставин, які мали істотне значення та не надано доказів визнання договорів недійсними на підставі ст. 230 ЦК України, суди вірно не застосували положення ч. 2 ст. 230 ЦК України.

Вирішуючи спір, суди установили фактичні обставини справи, правильно застосували норму ст. 625 ЦК України та дійшли вірного висновку, що ККУП ФК «Житло-інвест» не прострочило виконання грошового зобов'язання, так як рішенням суду було лише визнано договори недійсними та на ККУП ФК «Житло-інвест» не покладалось обов'язку зі сплати коштів.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко