Справа № 347/2105/16
Провадження № 22-ц/779/1160/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В. Б. В.
Суддя-доповідач Проскурніцький
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

суддів: Горейко М.Д.,Пнівчук О.В.

з участю секретаря: Шемрай Н.Б.

позивачки: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вижньоберезівської сільської ради Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним та скасування Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 16.12.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку по вул. Ільницьких в с. Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області»; визнання недійсним та скасування Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 20.01.2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1727 га»; визнання недійсним та скасування Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року «Про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1727 га»; визнання недійсним та скасування Свідоцтва на право власності на нерухоме майно від 25.04.2013 року на земельні ділянки площею 0,1416 га., кадастровий номер :02:002:0165 та 0,0311 га., кадастровий номер :02:002:0164 ОСОБА_3, що видане на підставі рішення Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року; зобов'язання ОСОБА_3 звільнити незаконно захоплену земельну ділянку площею, 0,1727 га., що знаходиться за адресою с. Вижній Березів Косівського району, вул. Ільницьких, 782 та повернення її законному власнику ОСОБА_1; зобов'язання Вижньоберезівської сільської ради дати дозвіл на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0,70 га в с. Вижній Березів Косівського району, вул. Ільницьких, 782 для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га; стягнення на користь ОСОБА_1 судових витрат та витрат на правову допомогу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 31 травня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1152 є власником будинковолодіння № 782, що знаходиться по вул.Ільницьких в с.Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області. Дане будинковолодіння належало сім'ї позивачки починаючи з 1974 року на підставі договору купівлі-продажу від 01.02.1974 року посвідченого виконавчим комітетом Верхньоберезівської сільської ради депутатів трудящих Косівського району Івано-Франківської області та було придбане у ОСОБА_5 Разом із вказаним будинковолодінням сім'ї позивачки в користування перейшла земельна ділянка площею 0,95 га., на якій розташоване будинковолодіння. Починаючи з червня 1992 року по 2006 рік за будинковолодінням матері ОСОБА_6 в с.Вижній Березів Косівського району по вул. Ільницьких, відповідно до погосподарських книг Вижньоберезівської сільської ради обліковувалась земельна ділянка площею 1,47 га. Починаючи з 2006 року по 2014 рік за будинковолодінням її матері в с.Вижній Березів Косівського району по вул. Ільницьких, відповідно до погосподарських книг Вижньоберезівської сільської ради обліковувалась земельна ділянка площею 0,97 га., у зв'язку з тим, що 0,50 га. рішенням сесії від 27.01.2006 року її мати відписала племіннику ОСОБА_7 Рішенням Вижньоберезівської сільської ради від 23.12.1997 року її матері ОСОБА_6 передано в приватну власність земельну ділянку, що знаходиться в с. Вижній Березів Косівського району площею 0,85 га, а саме: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства. Вказане будинковолодіння успадковане нею після смерті її матері та належало їй на праві власності на підставі дубліката свідоцтва про право власності, виданого Вижньоберезівською сільською радою від 31.08.2009 року. На підставі вказаного рішення матері позивачки передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,85 га, а 0,12 га залишилось в її користуванні. В липні 2010 року частину земельної ділянки, площею 0,1727 га, яка була в користуванні та у власності її матері і обліковувалась за її будинковолодінням самовільно, без згоди матері ОСОБА_3 У липні 2010 року її мати звернулась у Вижньоберезівську сільську раду із заявою про вирішення питання щодо захоплення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,1727 га, що знаходиться по вул. Ільницьких в с. Вижній Березів, за результатами розгляду якої рішенням від 30.07.2010 року встановлено, що даною земельною ділянкою дійсно користується її мати ОСОБА_6 Також факт самовільного захоплення земельної ділянки її матері підтверджується ОСОБА_2 №1 від 23.09.2010 року № 155/02-24 «Про результати встановлення факту самовільного захоплення земельної ділянки від 23.09.2010 року» складеного комісією Вижньоберезівської сільської ради. 16 грудня 2010 року рішенням Вижньоберезівської сільської ради безпідставно та незаконно дано дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку по вул. Ільницьких в с. Вижній Березів Косівського району. 20 січня 2011 року рішенням Вижньоберезівської сільської ради ОСОБА_3 незаконно затверджено технічну документацію на земельну ділянку площею 0,1727 га, яку він захопив та яка знаходилась частково в користуванні та частково власності її матері, в той час як жодна земельна ділянка з користування чи власності матері не вилучалася. Рішенням Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року незаконно у приватну власність ОСОБА_3 передано земельну ділянку площею 0,1727 га, яку останній самовільно захопив і яка знаходилась частково у власності та частково у користуванні її матері. Також ОСОБА_3 не мав права отримати у власність земельну ділянку площею 0,17 га на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України, оскільки не був її законним користувачем, оскільки частина вказаної земельної ділянки перебувала у користуванні матері позивачки, а частина була передана їй у власність на підставі рішення 1997 року. Тобто ОСОБА_3 міг отримати бажану земельну ділянку тільки після її вилучення у матері позивачки, в порядку передбаченому ч.ч. 6-10 ст. 118 ЗК України. Земельна ділянка ОСОБА_3 передана у власність на підставі технічного звіту, а не проекту відведення земельної ділянки, що грубо суперечить вимогам ЗК України та земельна ділянка не була вилучена у матері позивачки. З огляду на це рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 16.12.2010 року, 20.01.2011 року, 22.02.2011 року про надання дозволу на виготовлення технічної документації та передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 є незаконні та підлягають скасуванню. ОСОБА_6 оскаржувала згадані рішення сесії сільської ради до суду. Однак у зв'язку з її смертю 21.04.2012 року, провадження по справ було закрито. 25.02.2013 року позивачка звернулася у Вижньоберезівську сільську раду із заявою про надання позивачці як спадкоємцю дозволу на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0,70 га в с. Вижній Березів вул. Ільницьких, 782, для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га. Однак на даний час дана заява на сесії сільської ради не розглянута, про що стало відомо із відповіді № 469 від 02.04.2014 року Вижньоберезівської сільської ради.

Просила визнати недійсним та скасувати Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 16.12.2010 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку по вул. Ільницьких в с. Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області»; визнати недійсним та скасувати Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 20.01.2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,1727 га»; визнати недійсним та скасувати Рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року «Про передачу ОСОБА_3 у приватну власність земельної ділянки площею 0,1727 га»; визнати недійсним та скасувати Свідоцтво на право власності на нерухоме майно від 25.04.2013 року на земельні ділянки площею 0,1416 га кадастровий номер :02:002:0165 та 0,0311 га кадастровий номер :02:002:0164 ОСОБА_3, що видане на підставі рішення Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року; зобов'язати ОСОБА_3 звільнити незаконно захоплену земельну ділянку площею 0,1727 га., що знаходиться за адресою с. Вижній Березів Косівського району, вул. Ільницьких, 782 та повернути її законному власнику; зобов'язати Вижньоберезівську сільську раду дати дозвіл на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0,70 га в с. Вижній Березів Косівського району, вул. Ільницьких, 782 для ведення особистого селянського господарства та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га; стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_1 судові витрати та витрати на правову допомогу.

Рішенням Косівського районного суду від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що її покійна мати ОСОБА_6 була законним користувачем земельних ділянок площею 0,97га. Вижньоберезівська сільська рада 16.12.2010 року своїм рішенням надала дозвіл ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, яка перебувала у законному користуванні ОСОБА_6 Факт самовільного захоплення ОСОБА_3 земельної ділянки ОСОБА_6 підтверджується актом комісії та висновком експертизи.

Апелянт також вказує, що постановою Косівського районного суду від 16.02.2012 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_6 Визнано протиправними дії Вижньоберезівської сільської ради та скасовано: - рішення Вижньоберезівської сільської ради від 14.09.2010 року в частині призупинення вирішення заяви ОСОБА_6 про затвердження технічної документації і передачу в приватну власність земельної ділянки площею 0,9590 га, що розташована в с. Вижній Березів, по вул. Ільницьких; рішення Вижньоберезівської сільської ради від 16.12.2010 року в частині надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення технічної документації на земельну ділянку, що в с. Вижній Березів, по вул. Ільницьких; рішення Вижньоберезівської сільської ради від 20.01.2011 в частині погодження меж між землекористувачами ОСОБА_3 та ОСОБА_6 згідно кадастрових зйомок по лінії Г - А та надання дозволу сільському голові на підписання межі між суміжними землекористувачами; рішення Вижньоберезівської сільської ради від 22.02.2011 року про передачу ОСОБА_3 земельних ділянок в приватну власність. Зобов'язано Вижньоберезівську сільську раду затвердити ОСОБА_6 технічну документацію на земельну ділянку площею 0,9590 га, що знаходиться в с. Вижній Березів Косівського району Івано-Франківської області та передати її у приватну власність.

Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 19 лютого 2013 р. закрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_6 Апеляційний адміністративний суд визнав, що суд першої інстанції прийняв законне та обгрунтоване рішення.

Після смерті ОСОБА_6 вона, як спадкоємець звернулася в сільську раду для виготовлення технічної документації, однак її заява залишилась нерозглянутою. У звязку з чим вона звернулася в суд з адміністративним позовом. Суд прийшов до висновку про визнання неправомірною бездіяльність сільської ради та зобовязання надати дозвіл на виготовлення технічної документації. Крім цього в частині скасування оскаржуваних рішень сільської ради, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволенню , оскільки ОСОБА_1 не зареєстровано право власності на спадкове майно. З цим рішенням погодився і Львівський апеляційний адміністративний суд. Однак Вищий Адміністративний суд України закрив провадження у справі, оскільки цей спір не належить до компетенції адміністративного судочинства.

Вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи цей спір, погодився з усіма наведеними вище фактами, однак безпідставно відмовив у позові оскільки оспорювані рішення сільської ради не порушують її прав та інтересів. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, вона набула право власності на будинковолодіння в с. Вижній Березів, вул. Ільницьких, 782. Земельна ділянка, площею 0,97га, на якій розташоване дане будинковолодіння перейшла їй на тих самих правах, що належало її матері. Тому рішеннями сесії Вижньоберезівської сільської ради порушуються її права власності та користування на зазначену земельну ділянку.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог.

Вислухавши доповідача, пояснення позивачки та її представника, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсними та скасування оскаржуваних рішень, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачка не надала до суду належного документального підтвердження, що вона є власником чи користувачем земельної ділянки, на захист якого вона звернулася до суду, не зазначила, яким чином в момент прийняття оспорюваного акту оскаржуване рішення порушувало її права на земельну ділянку площею 0,17 га. Оскільки вимога про визнання недійсним та скасування та Свідоцтва про право власності на нерухоме майно є похідною від попередньої вимоги у задоволенні якої відмовлено, вона також не підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується із таким висновком і вважає його обґрунтованим.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, а саме: із копії довідки № 1028 від 18.08.2010 року виданої Вижньоберезівською сільською радою (а.с.9) вбачається, що відповідно до записів погосподарської книги, ОСОБА_6 з 1975 року є користувачем земельних ділянок площею 0,97 га, які їй передавалися у власність згідно п.1 ст.118 ЗК України; із виписки з рішення Вижньоберезівської сільської ради від 14.09.2010 року (а.с.14), призупинено вирішення питання затвердження технічної документації і передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_6, які знаходяться на території села Вижній Березів по вулиці Ільницьких, якими вона користується з 1975 року, у зв'язку із поступленням заяви від ОСОБА_3, який заявляє, що частина земельної ділянки, якою користується ОСОБА_6 належить йому. Доручено земельній комісії вивчити дане питання, зробити висновок і розглянути матеріали земельної комісії на сесії сільської ради.

Факт самовільного захоплення земельної ділянки матері позивачки підтверджується ОСОБА_2 №1 від 23.09.2010 року № 155/02-24 «Про результати встановлення факту самовільного захоплення земельної ділянки від 23.09.2010 року» складеного комісією Вижньоберезівської сільської ради (а.с. 12).

У зв'язку із чим, ОСОБА_6 звернулася до Косівського районного суду Івано-Франківської області із позовом до ОСОБА_3, Вижньоберезівської сільської ради про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, повернення її з незаконного користування та визнання незаконним рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 14.09.2010 р. Рішенням Косівського районного суду від 07.01.2011 року по справі № 2-96/2011 (а.с.10-11), позов задоволено частково, скасовано рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради від 14.09.2010 року у частині не затвердження ОСОБА_6 технічної документації на земельну ділянку, що розташована в с. Вижній Березів по вул. Ільницьких Косівського району, зобов'язано ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_6 перешкод в користуванні земельною ділянкою площею 0,1727 га. та повернути її з незаконного користування, зобов'язано Вижньоберезівську сільську раду затвердити ОСОБА_6 технічну документацію на земельну ділянку площею 0,9590 га. та передати її у приватну власність.

Однак, рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2011 року рішення першої інстанції скасоване та ухвалене нове, яким у задоволенні позову відмовлено (а.с.184-185). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 11.11.2011 року по справі № 6-23075св11 (а.с.47-48), касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, а рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 12.05.2011 року залишено без змін.

Як вбачається з копії виписки з погосподарських книг Вижньоберезівської сільської ради № 99/02-24 від 26.05.2014 р. (а.с.177-181) вбачається, що станом на 2010 рік за ОСОБА_6 головою господарства, що по вул. Ільницьких в с. Вижній Березів записано землі 0,97 га.

Також, відповідно до ухвали Косівського районного суду від 11.08.2011 року було проведено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно з копією висновку № 1030 складеного 13 жовтня 2011 року (а.с. 16-23) вбачається, що фактична загальна площа земельних ділянок за адресою: с. Вижній Березів, Косівського району, по вул. Ільницьких, 782, які знаходяться під будівлями і спорудами та землями особистого селянського господарства, що надані в користування ОСОБА_6 складає 0,9617 га, в т.ч. земельна ділянка № 1 площею 0,8549 га та № 2 площею 0,1068 га. на земельній ділянці № 1 якою користується ОСОБА_6 загальною площею 0,8549 га, місце накладання земельної ділянки якою користується ОСОБА_3 площею 0,1381 га.

21.04.2012 року ОСОБА_6 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.26).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 10 грудня 2012 року приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 1152, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6, яка померла 21.04.2012 року (а.с.107) є її дочка ОСОБА_1, а спадщина на яку видано свідоцтво, складається з житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Вижній Березів, вул. Ільницьких, 782, Косівського району. Івано-Франківської області і належить спадкодавцю на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого Вижньоберезівською сільською радою 23 лютого 2009 року на підставі рішень цієї ж ради від 31 серпня 2005 року за № 59 та від 28 січня 2009 року № б/н.

Відповідно до копії довідки № 1285 від 29.12.2012 року, виданої виконкомом Вижньоберезівської сільської ради (а.с.9), вбачається, що ОСОБА_6 відповідно до рішення сесії Вижньоберезівської сільської ради № 16-а від 23.12.1997 р. передано у власність земельну ділянку по вул. Ільницьких, № 782 в с. Вижній Березів: 0,25 га, на якій знаходиться житловий будинок і ця земля є для його обслуговування, 0,60 га для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_1 успадкувала майно ОСОБА_6 відповідно до заповіту ОСОБА_6 померлої 21.04.2012 р.

Згідно з пунктом 34 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин.

Згідно ч.1 ст.59 цього Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.

Згідно ч.ч.1,5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до п.а) ч.3 ст.152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання прав.

Порядок вирішення земельних спорів врегульований ст. ст.158-161 Земельного кодексу України. Відповідно до ст.3 ст.158 ЗК України, органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, додержанні правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Судом також встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 2904454 від 25.04.2013 року (а.с.43-44) вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Вижній Березів, вул. Ільницьких, Косівського району, Івано-Франківської області, площею 0,1416 га., кадастровий номер: :02:002:0165.

Також, відповідно до копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно індексний номер: 2902057 від 25.04.2013 року (а.с.45-46) вбачається, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства за адресою с. Вижній Березів, вул. Ільницьких, Косівського району, Івано-Франківської області площею 0,0311 га., кадастровий номер: :02:002:0164.

Згідно з копією заяви ОСОБА_1 від 25.02.2013 року, адресованої Вижньоберезівській сільській раді, яка отримана адресатом 25.02.2013 року (а.с.13) вбачається, що позивачка просила Вижньоберезівську сільську раду ухвалити рішення, яким надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації для приватизації земельної ділянки площею 0,70 га в с.Вижній Березів, вул. Ільницького, 782, Косівського району, Івано-Франківської області, для ведення особистого селянського господарства та для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га.

Відповідно до копії довідки № 469 від 02.04.2014 року, виданої виконкомом Вижньоберезівської сільської ради (а.с.15) вбачається, що у 2013 та 2014 роках засідань сесій Вижньоберезівської сільської ради по розгляду заяв чужосторонніх землекористувачів та жителів села Вижній Березів не було.

Відповідно до листа Головного управління Держземагенства в Івано-Франківській області №8-2-35/91 від 14.05.2014 року, адресованого ОСОБА_8 (а.с.182-183) вбачається, що адресату роз'яснено те, що ОСОБА_1 на сьогодні має право як спадкоємиця, на оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки, які передані у власність її матері.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі зібраних у справі письмових доказів, дійшов правильного висновку, що матеріалами справи не підтвердився той факт, що Вижньоберезівська сільська рада відмовила ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки площею 0,70 га в с. Вижній Березів Косівського району, вул. Ільницьких, 782 для ведення особистого селянського господарства, так як така заява на розгляд сільської ради не поступала. Разом з цим, ОСОБА_1 успадкувала після смерті матері земельні ділянки по вул. Ільницьких, № 782 в с. Вижній Березів: 0,25 га для обслуговування житлового будинку та площею 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, які на даний час знаходяться в її користуванні.

Колегія суддів зауважує, що докази про те, що ОСОБА_1 зареєструвала право власності на спадкове майно, в матеріалах справи відсутні. Немає в матеріалах справи і свідоцтва про право на спадщину за заповітом, на яке посилається апелянт.

А тому доводи апелянта про те, що вона набула права власності на спірне будинковолодіння, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а відтак і земельна ділянка перейшла в її користування, колегія суддів відхиляє.

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відмову у задоволенні позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Косівського районного суду від 31 травня 2017 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: М.Д. Горейко

ОСОБА_9