№ 556/1278/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2017 року. смт.Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Закревського Л.В.

при секретарі Басик Г.Т.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Володимирець справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

В суд звернувся ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що ОСОБА_2, є колишнім чоловіком ОСОБА_3.

27 липня 2011 року розпорядженням голови Володимирецької райдержадміністрації №261 ОСОБА_3 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,1058 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

30 серпня 2012 року на ім'я ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЯМ № 966418 на право власності на земельну ділянку площею 0,1058 га для ведення індивідуального садівництва.

При складанні та видачі державного акту серії ЯМ №966418 на право власності на земельну ділянку було допущено помилку щодо ідентифікаційного номеру відповідачки ОСОБА_3 відповідно до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів. У державному акті серії ЯМ № 966418 зазначено наступний ідентифікаційний номер ОСОБА_3: «НОМЕР_1», а згідно із карткою фізичної особи-платника податків остання одержала ідентифікаційний номер «НОМЕР_2», що і стало підставою для звернення до суду.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 вимоги за позовом підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити із вказаних у позовній заяві підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 про дату, час та місце судового засідання, повідомлена судом належним чином в судове засідання повторно не зявилася, що за правилами п. 5 ст. 74 ЦПК України свідчить про належне її повідомлення.

Представник Старорафалівської сільської ради Володимирецького району в судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій просив розгляд справи проводити у відсутності їх представника, заявлені вимоги визнають в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на повному, об`єктивному, всебічному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося учасниками процесу, що, позивач ОСОБА_2, є колишнім чоловіком ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №126517 від 10.03.2017 року та рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 26 квітня 2017 року.

Розпорядженням голови Володимирецької райдержадміністрації №261 від 27 липня 2011 року, відповідачка ОСОБА_3 отримала у приватну власність земельну ділянку площею 0,1058 га для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області.

30 серпня 2012 року ОСОБА_3 було видано державний акт серії ЯМ №966418 на право власності на земельну ділянку площею 0,1058 га для ведення індивідуального садівництва.

Також матеріалами справи встановлено, що при складанні та видачі державного акту серії ЯМ №966418 на право власності на земельну ділянку було допущено помилку щодо ідентифікаційного номеру відповідачки ОСОБА_3 відповідно до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків та інших обов'язкових платежів.

У державному акті серії ЯМ № 966418 зазначено ідентифікаційний номер ОСОБА_3: «НОМЕР_1», а згідно із карткою фізичної особи-платника податків ОСОБА_3 одержала ідентифікаційний номер «НОМЕР_2».

Право власності на земельну ділянку посвідчувалося, зокрема, державними актами, відповідно до ст. 126 ЗК України (в редакції чинній на час видачі спірного документа).

Форми державних актів були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року за № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою», «Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 N 43).

Зокрема, державні акти на право власності на земельну ділянку або на право постійного користування виготовлялися, в тому числі, на підставі виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про надання у постійне користування, передачу у власність або продаж земельної ділянки, договору відчуження земельної ділянки, рішення суду.

При цьому, всі записи мали бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо. Здійснення будь-яких виправлень в державному акті заборонено.

Згідно ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Водночас в своїх постановах від 26 вересня 2012 року по справі №6-103цс 12, від 06 лютого 2013 року по справі №6-169цс12, від 01 липня 2015 року по справі №6319цс15 Верховний Суд України висловив правові позиції, згідно яких судам підсудні справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками.

Оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки.

Визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених праву в судовому порядку.

Відповідно до «Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.1999р. №43 (далі по тексту «Інструкція») Державний акт на право власності на землю виготовляється на підставі - виписки з рішення відповідної ради або державної адміністрації про передачу у власність земельної ділянки, договору відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду.

Відповідно до Інструкції, роботи зі складання Державного акта на право власності на земельну ділянку складаються із підготовчих робіт: встановлення (відновлення) в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки та меж обмежень на використання земельної ділянки, складання кадастрового плану земельної ділянки, заповнення бланка Державного акта. Також Інструкцією не передбачено можливість внесення змін у Державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку всієї технічної документації.

Виходячи з положень Інструкції для того щоб внести зміни у Державний акт, слід його визнати недійсним та в порядку визначеному чинним законодавством України виготовити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), подати її на затвердження до відповідного органу місцевого самоврядування та після отримання рішення органу місцевого самоврядування, здійснити реєстрацію земельної ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, у відповідності до часток у праві спільної часткової власності на вищевказану земельну ділянку.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Згідно із частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (стаття 155 ЗК України).

За положеннями глави 16 ЦК України правочин може бути визнано недійсним з підстав визначених законом. У випадку визнання недійсним правочину може бути визнано недійсними і правовстановлюючий документ, який посвідчує право власності на майно.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки (на час виникнення спірних відносин) визнавалися документами, що посвідчують право власності й видавалися на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень або цивільно-правових угод. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватись як зазначені рішення, угоди на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними тільки державних актів на право власності може мати місце у разі їх видання з порушенням вимог закону, усупереч рішень чи угод. У цьому разі таке визнання є належним та самостійним способом поновлення порушених прав у судовому порядку.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що Державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,1058 га, що призначена для ведення індивідуального садівництва, яка розташована за межами населеного пункту Старорафалівської сільської ради Володимирецького району Рівненської області, що був виданий 30 серпня 2012 року на підставі розпорядженням голови Володимирецької райдержадміністрації №261 підлягає визнанню недійсним.

Питання про повернення сплаченого при подачі позовної заяви судового збору позивач не ставить.

Керуючись ст.ст. 15, 60, 79, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 1, 126, 152, 155, 183, 184, 198 Земельного кодексу України, ст.ст. 261, 328, 1166 Цивільного Кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Старорафалівської сільської ради Володимирецького району про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним - задовольнити повністю.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1058 га, кадастровий номер :04:001:0616, для ведення індивідуальне садівництва, серії ЯМ № 966418, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів і право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди зев за № 02692, виданий 30 серпня 2012 року управлінням Держкомзему Володимирецькому районі Рівненської області ОСОБА_3

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Володимирецький районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.В.Закревський