Справа № 127/8687/17 Провадження № 22-ц/772/2604/2017Головуючий в суді першої інстанції Король О. П.
Категорія 33Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., позивача ОСОБА_2, представника Державної казначейської служби України Тушевської Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування шкоди заподіяної незаконним рішенням органу державної влади, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці про відшкодування шкоди заподіяної незаконним рішенням органу державної влади, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року йому була призначена пенсія в розмірі мінімальної на той час пенсії в сумі 894 грн., без урахування страхового стажу, яка надалі індексувалася, однак Управлінням Пенсійного фонду України у м. Вінниці з 1 вересня 2017 року йому було відмовлено в індексації пенсії до рівня прожиткового мінімуму для осіб, що втратили працездатність, що суперечить нормам ЗУ "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" та Постанови КМУ №265 від 26 березня 2008 року "Деякі питання пенсійного забезпечення громадян", в зв'язку з чим йому було недоплачено 3342 грн.

Крім того, вказував, що такі дії Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці завдали йому моральну шкоду в розмірі 50000 грн. та призвели до неотримання прибутку в розмірі 534,72 грн.

Зазначені суми коштів він просив стягнути з Державного бюджету шляхом списання в безспірному порядку на його користь з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 15 серпня 2013 року в справі № 127/9392/13-а зобов'язано Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці призначити ОСОБА_2 пенсію відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Листом від 11.12.2015 року за №229/Т-2 Управління Пенсійного фонду України в м. Вінниці повідомило ОСОБА_2, що з 1 вересня 2015 року було проведено перерахунок пенсії відповідно до Закону України « Про державний бюджет України на 2015 рік». Мінімальний розмір пенсії, призначений відповідно до ст. 28 Закону «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» за наявності у чоловіків 35 років страхового стажу, визначається з 01 вересня 2015 року, виходячи із розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність - 1074, 00 грн. При цьому зазначило що при розрахунку розміру пенсії з 01 вересня 2015 року враховано його середньомісячний заробіток в розмірі 859,84 грн., коефіцієнт стажу - 0,20250, доплата до прожиткового мінімуму 1074 грн. при неповному стажі та доплата до прожиткового мінімуму 949 грн.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову, виходив з того, що позивач, вказуючи на неправомірні дії відповідача Управління Пенсійного фонду України у м. Вінниці жодних належних та допустимих доказів щодо цього не надав.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 56 Конституції України та стаття 1173 ЦК України, на які посилається позивач, є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Зазначеними правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність вини не є обов'язковою. Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факт неправомірних дій цього органу чи його посадових або службових осіб. При цьому факт неправомірності (незаконності) прийняття неправомірного рішення, вчинення дії чи бездіяльності органу державної влади, що призвели до завдання шкоди, повинен бути встановлений у передбаченому законом порядку, тобто повинен підтверджуватись відповідним рішенням, ухвалою, постановою, вироком суду, яке має значення для справи про відшкодування шкоди. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності є, як правило, відповідне судове рішення, що набрало законної сили або відповідне рішення посадових осіб органу державної влади вищого рівня.

В спірних деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди (її розмір), протиправність (незаконність) поведінки органу державної виконавчої служби та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

У відповідності до частини 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, у ході розгляду даної справи у місцевому суді позивач не надав суду належних і допустимих доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, а саме: в чому полягають спричинені йому збитки, якими саме діями чи бездіяльністю відповідача вони спричинені і чим підтверджується протиправність цих дій або бездіяльності відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням винної особи, в чому полягає вина відповідача в спричиненні йому даного виду шкоди, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або інших втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, чим він обґрунтовує заявлений розмір моральної шкоди та з чого він при цьому виходив.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про безпідставність і недоведеність заявлених ОСОБА_2 позовних вимог, що зумовлює відсутність підстав для їх задоволення.

Оскільки доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки встановлених судом правовідносин, а оскаржуване рішення суду від 11 вересня 2017 року постановлено з додержанням судом норм матеріального та процесуального права, то передбачених ст. 309 Цивільного процесуального кодексу України підстав для його скасування, не вбачається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: