Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/2778/15-ц
Провадження № 2/553/18/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08.11.2017м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючої судді - Крючко Н.І.,

при секретарі - Заяц А.В.,

за участі:

представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Мусіяки О.В.,

третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. про визнання договору дарування недійсним, в якому просила визнати недійсним договір дарування 1/2 частки, житлового будинку номер 106, з відповідною часткою господарсько - побутових споруд, що у АДРЕСА_1, укладеного 04 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М..

Ухвалою суду від 12 жовтня 2016 року залучено до участі у справі в якості третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Головне територіальне управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_3, ОСОБА_3.

Згідно ухвали Ленінського районного суду м. Полтави від 12.10.2016 року витребовувано у Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. для огляду в судовому засіданні, оригінал договору дарування, укладеного 04 березня 2015 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5; доручення від імені ОСОБА_1 на вчинення нотаріальних дій; витяг з Реєстру речових прав на нерухоме майно на момент укладення правочину укладеного 04.03.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_7 та її адвокат - Мусіяка О.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на їх задоволенні.

Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги.

В судове засідання третя особа на стороні позивачка, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 не з'явилас., так як перебуває за межами України, в зв'язку з лікуванням дитини, проти задоволення позовних вимог не заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча завчасно та належним чином була повідомлена про день та час слухання справи, відповідно до ч.5 ст. 76 ЦПК України, оскільки її представник адвокат ОСОБА_8 отримала під розписку судову повістку на 08.11.2017 року (т.2 а.с.233).

Представник відповідачки ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_8 в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи мається розписка про отримання судової повістки особисто під розпис Ольшанською О.Б..

В судовому засіданні представник відповідача Головного територіального управління юстиції в Полтавській області позовні вимоги не визнала, посилаючись на їх безпідставність та недоведеність та надала свої письмові заперечення.

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. в судовому засіданні від 25 травня 2017 року проти задоволення позовних вимог заперечувала з підстав їх безпідставності.

Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже, суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що, на момент укладення спірного правочину з дарування нерухомого майна, а саме 1/2 частина житлового будинку з відповідною частковою господарсько - побутових будівель і споруд належала ОСОБА_1 так: 1/4 частка - на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № 2414;

-1/4 частка - на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Третьою Полтавською державною нотаріальною конторою 06.10.1981 року за реєстровим № 2416; право власності зареєстровано в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації 08.10.1981 року в реєстровій книзі 11 за номером запису 95. Право власності дарувальника - ОСОБА_1 на момент укладення правочину на нерухоме майно зареєстровано в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №8935315, 8935354, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав та нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 34471580 від 04.03.2015 року ( т. 1а.с.7-8).

Статтею 11 Цивільного Кодексу України чітко вказано підставу виникнення цивільних прав та обов"язків у сторін, які виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов"язки.

Статтею 202 Цивільного Кодексу України визначено поняття правочину, що це є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов"язків.

Так, відповідно до договору дарування від 04 березня 2015 року , посвідченого Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., ОСОБА_1 передала безоплатно у власність, а ОСОБА_5 прийняла у власність ? частину жилого будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 ( т.1 а.с.7-8).

Згідно ст. 717 ЦК України визначено, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати у майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом даної статті вбачається, що дарувальник добровільно позбавляє себе права власності на майно, не маючи при цьому на меті отримання будь-яких вигод матеріального чи морального характеру з боку обдарованого, у свою чергу обдарований набуває право власності на майно при відсутності з його боку обов'язків надання таких вигод.

У відповідності до ч.2 ст. 722 ЦК України визначено, що право власності обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Договір дарування є одностороннім правочином, який за загальним правилом не створює будь-яких обов'язків для обдарованого.

У відповідності до ч.3 ст. 203 ЦК України визначено, що односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Таким чином, після передання речі сторони ніяких обов'язків, які виникли на підставі договору, не несуть, разом з тим передбачено певні обов'язки дарувальника, які входять до змісту зобов'язання дарування, передбачені ст. 721 ЦК України, а обов'язки обдарованого - ст.ст. 725-726 ЦК України, однак, в будь- якому випадку вони не можуть полягати в обов'язку обдарованого вчиняти на користь дарувальника певні дії майнового чи немайнового характеру.

В судовому засіданні стороною позивачки вказувалось про те, що будучи людиною похилого віку, у віці 94 років ОСОБА_1, маючи слабкий стан здоров'я (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, кардіосклероз), часто хворіє та потребує стороннього догляду, оскільки після смерті чоловіка залишилась самотньою, так як дітей від шлюбу вони з чоловіком не мали, в зв'язку з чим позивачка була змушена шукати людину, яка б безпосередньо проживала та доглядала за нею останні роки життя в обмін на оформлення в подальшому на неї нерухомого майна, яким володіє позивачка.

Обставини щодо дійсних намірів ОСОБА_1 про підшукування людини котра б її змогла утримувати до її смерті в обмін на переведення права власності на нерухоме майно, котрим володіє остання, підтвердила в судовому засіданні і свідок ОСОБА_10.

Так, в судовому засіданні вказувалось позивачкою та зазначалося її представником про те, що наприкінці 2014 року ОСОБА_11, яка працювала в магазині продавцем у АДРЕСА_1, неподалік від будинку позивачки, надала рекомендації позивачці про свою матір ОСОБА_5, яка мала досвід у догляді за людьми похилого віку. Позивачка ОСОБА_1 прийняла пропозицію ОСОБА_12, та при особистій зустрічі з відповідачкою ОСОБА_5, остання запропонувала їй свої послуги по забезпеченню позивачки доглядом, що виражалося б у готуванні їжі, придбанні продуктів харчування, ліків, прибирання квартири, пранні білизни, прийманні участі у оплаті комунальних послуг, наданні медичної допомоги, утриманні житла та присадибної ділянки в належному стані, на що відповідачка висунула пропозицію позивачки у переписані на її ім'я належне ОСОБА_1 нерухоме майно.

Судом в ході судового розгляду було встановлено, що позивачка ОСОБА_1 прийняла дану пропозицію відповідачки по здійсненню догляду за нею, висунувши зі свого боку умову, надання випробувального терміну наданого ОСОБА_5. Так, на підтвердження своїх намірів позивачкою 06 лютого 2015 року був складений заповіт на ім'я відповідачки ОСОБА_5, який був нотаріально посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. ( т. 1 а.с.5).

Представником позивачки та самою позивачкою в судовому засіданні вказувалось про те, що з початку виконання своїх обов'язків відповідача відносилась добре до неї, проживала з останньою разом, здійснювала догляд за нею, але через деякий проміжок час відношення до позивачки змінилось, вказане відношення ОСОБА_5 пояснювала тим, що ОСОБА_1 в будь-який час може зробити відмову від складеного заповіту на її ім'я і вона з свого боку залишиться без нічого, незважаючи на те, що нею надавались послуги по догляду ОСОБА_1, тому саме з ініціативи відповідачки, оскільки нею велась мова про необхідність укладення договору довічного утримання, щоб всі сторони були в рівних правах та мали гарантії, і було вирішено укласти інший договір. При цьому, представником позивачки наголошувалось на тому, що основною підставою та мотивами для укладення договору між сторонами було те, що відповідачкою вказувалось, що нею постійно будуть надаватись послуги по догляду старенької позивачки, тому остання була впевнена, що нічого в її правах та обов'язках не зміниться , оскільки буде укладено договір довічного утримання, за що відповідачка після її смерті отримає у власність належне останній майно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 вказувала про те, що тексту договору у нотаріуса вона не читала, бо нічого не бачить та не чує, в силу свого віку та стану здоров'я.

При цьому, в судовому засіданні представником позивача наголошувалось на тому, що позивач, керуючись виключно довірою до ОСОБА_5 і з урахуванням похилого віку - 94 роки та стану свого здоров'я, розраховуючи на підтримку, допомогу у повсякденному житті та догляд за нею з боку ОСОБА_5, і прийняла рішення задовольнити вимогу ОСОБА_5 та укласти з нею угоду, відповідно до умов якої останній перейде право власності на половину будинку, а для себе позивачка отримає гарантію постійного догляду та піклування зі сторони відповідачки, тому оспорюваний договір дарування укладений ОСОБА_1 внаслідок помилки, оскільки на меті остання мала намір укласти договір довічного утримання та вона була впевнена, що у нотаріуса було укладено саме договір довічного утримання.

Згідно п 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правового значення не має помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією з сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до положення ст. 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, у тому числі щодо форми, вільного волевиявлення учасників правочину та відповідності його внутрішній волі, спрямованості на реальне настання правових наслідків, ним обумовлених.

Статтею 229 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якщо особа яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін. Таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використанням за цільовим призначенням.

На спростування тверджень позивачки та її представника з приводу помилки щодо істотних умов і обставин правочину стороною відповідача не було надано належних та допустимих доказів.

Так, судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_5 певний час проживала з ОСОБА_1 здійснювала догляд за нею, при цьому даний факт не оспорювався та не ставився під сумнів сторонами по справі, в тому числі і стороною відповідача.

Поряд з цим, сторонами не ставився під сумнів факт складання ОСОБА_1 нотаріально посвідченого заповіту на ім'я ОСОБА_5, що в подальшому стало підставою для ініціювання питання з боку відповідачки ОСОБА_5 питання про укладення іншогодоговору, за яким останній було б гарантовано, що вона, здійснюючи догляд за ОСОБА_1, після її смерті отримає нерухоме майно, в чому і була впевнена позивачка, як в момент укладення договору дарування у Приватного нотаріуса, так і після його укладення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1, вчиняючи правочин дарування, помилялася щодо обставин, які мають істотне значення, а саме природи даного правочину.

В судовому засіданні позивачкою вказувалось про те, що після укладення оспорюваного договору відповідачка протягом року доглядала за позивачкою, добре до неї ставилася, але потім відношення до неї різко змінилось з боку останньої, яка стала висувати погрози на адресу ОСОБА_1 з приводу того, що коли вона помре, онуку відповідачки ніде буде жити. В свою чергу, позивачка не могла пояснити такої поведінки останньої та ближчим часом остання взагалі перестала приходити до неї та здійснювати догляд за нею. В зв'язку з цим, позивачка ОСОБА_1 була змушена звернутися до двоюрідної племінниці ОСОБА_13, яка погодилася її доглядати з умовою, що позивака укладе договір довічного утримання з нею, та при підготовці документів для укладення даного договору позивачкою з ОСОБА_13 було виявлено, що 04 березня 2017 року ОСОБА_1 було укладено договір дарування, за яким остання подарувала ОСОБА_5 належне їй нерухоме майно.

Сторона позивача наполягала на тому, що даний договір укладений внаслідок помилки, оскільки в момент укладення договору ОСОБА_1 мала на меті укласти цей договір як гарантію надання з боку відповідачки ОСОБА_5 постійного догляду за нею, в зв'язку з тяжким станом здоров'я та похилим віком позивачки, в обмін на що останньою надавалось право власності ОСОБА_5 на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами.

При цьому, дані обставини та факти не були спростовані стороною відповідача, шляхом подання належних та допустимих доказів у справі.

Крім того, судом достеменно встановлено, що спірне майно, наявне у позивача, являється єдиним нерухомим майном останньої, фактична передача якого за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному ( після його укладення і до цього часу) - не проводилась та позивач продовжує проживати у спірній частині домоволодіння та утримувати його після укладення договору дарування і по сьогоднішній день, що в своїй сукупності вказує про наявність помилки - неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладання договору дарування замість договору довічного утримання.

Поряд з цим, стороною відповідача не було спростовано тієї обставини, що ОСОБА_5 певний час проживала разом з ОСОБА_1 в домоволодінні останньої та здійснювала за нею постійний цілодобовий догляд, а також не надано дійсних обгурнтовань чому остання проживала спільно з ОСОБА_1 в м. Полтава, коли має інше місце проживання.

Таким чином, судом встановлено, що відповідачкою ОСОБА_5 виконувались обов'язки, котрі не входять до обов'язків, визначених договором дарування, а за своїм змістом вказують про наявність домовленості між сторонами про укладення договору довічного утримання та виконання ОСОБА_5 обов'язків саме по договору довічного утримання.

Крім того, причин припинення виконання своїх обов'язків по догляду за ОСОБА_1 - ОСОБА_5 останній чітко не пояснила, та саме після укладення спірного договору виїхала від ОСОБА_1 за власним бажанням, що лише вказує про те, що в такий спосіб остання ввела в оману позивача з тією метою, щоб та помилилася щодо дійсності природи правочину для досягнення своєї мети.

Наявні в матераілах справи квитанції про сплату комунальних послуг ОСОБА_5 свідчать про виконання відповідачем саме договору довічного утримання, оскільки вони були здійснені в порядку його виконання під час спільного проживання з ОСОБА_1, що в свою чергу підтверджує доводи сторони позивача.

Будь-яких доказів по утриманню ОСОБА_5 належного їй майна, за адресою АДРЕСА_1, як власником, за період часу з 2015 року ( з моменту подачі даного позову) і по даний час, останньою не вчиняється, що вкотре підтверджує висновки суду про те, що між сторонами мало місце укладення саме договору довічного утримання.

Та обставина, що ОСОБА_1 укладала велику кількість заповітів на сторонніх осіб, лише підтверджує дійсні наміри останньої у такий спосіб отримавати довічний догляд, після чого все майно перейде спадкоємцю, а не з метою безоплатного передання свого майна сторонній особі без виконання нею певних обов'язків щодо її догляду.

Про наявність на момент укладення спірного договору дарування умов отримання його сторонами взаємної винагороди, вказує і та обставина, що ОСОБА_5, котра проживає та зареєстрована у с. Великі Сороченці, Миргородського району Полтавської області переїхала до м. Полтави, де спільно проживала з раніше незнайомою ОСОБА_1, що в свою чергу свідчить про матеріальну зацікавленість ОСОБА_5 отримати нерухоме майно, належне позивачу та розташоване у м. Полтаві, в обмін на довічне утримання останньої.

Так, згідно виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого виданої 3-ю міською клінічною поліклінікою, відносно ОСОБА_1, 1921 року народження, остання є пенсіонеркою, інвалідом ІІ групи та останній встановлено наступний діагноз: артифакія, ангіосклероз, вікова макулодистрофія обох очей, пресбіокузіс (зниження слуху), целебросклероз ІІ-ІІІ, гіпертонічна хвороба - ІІ ступеню, ІХС кардіосклероз, антигосклеропатичний СМІІ ф кл ІІ. Хвора перебуває на диспансерному обліку у лікаря окуліста, отоларинголога, сімейного лікаря ( т.1 а.с.9).

Як встановлено судом, зі змісту оспорюваного договору, вбачається, що, дарувальник - ОСОБА_1, будучи внаслідок віку та стану здоров'я, особою, яка перебуває на обліку у медичній установі, оскільки має захворювання зору та слуху внаслідок похилого віку - 94 роки була впевнена, що нотаріусом укладається договір довічного утримання, оскільки головною умовою для нею було знайти людину, яка б доглядала її, оскільки вона є одинокою та потребує сторонньої допомоги.

При цьому, безпосередньо позивачкою ОСОБА_1 в судовому засіданні вказувалось про те, що тексту договору було дуже багато, вона його не читала, оскільки не бачить та текст, який оголошувався нотаріусом, вона не чула, оскільки глуха, так як є людиною похилого віку та потребує сторонньої допомоги.

Вказані обставини не були спростовані стороною відповідача та третьою особою - Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. в ході судового розгляду справи, шляхом подання належних та допустимих доказів у справі.

Пунктом 36 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, визначено, що нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Встановлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

У відповідності до п. 16 даної Інструкції визначено, що нотаріально посвідчувані правочини, а також заяви та інші

документи підписуються у присутності нотаріуса. Якщо правочин,

заява чи інший документ підписаний за відсутності нотаріуса,

громадянин повинен особисто підтвердити, що документ підписаний

ним.

Якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про причини, з яких фізична особа, яка звернулася за

вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Правочин за особу, яка не може підписати його, не може підписувати особа, на користь або за

участю якої його посвідчено.

Якщо фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії є сліпою, нотаріус, крім того, прочитує їй текст документа,

про що на документі робиться відповідна відмітка. Якщо сліпа особа письменна, вона сама підписує документ.

Глуха, німа або глухоніма фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, сама прочитує документ і підписує його. Якщо така особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не

може підписати документ, то при вчиненні нотаріальної дії обов'язково повинна бути присутня особа (сурдоперекладач), яка може порозумітися з глухою, німою або глухонімою особою і

підтвердити своїм підписом, що зміст правочину, заяви чи іншого документа відповідає волі учасника нотаріальної дії. Підпис особи (сурдоперекладача) проставляється після тексту правочину.

Від зазначеної особи вимагається документ, що підтверджує його кваліфікацію.

Підписання правочину, заяви чи іншого документа здійснюється за правилами встановленими абзацом другим цього пункту.

Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним.

Твердження третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приватного нотаріуса Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М. щодо належного роз'яснення правової природи та змісту договору дарування сприймаються судом критично, оскільки нотаріусу на момент укладення та нотаріального посвідчення оспорюваного правочину достеменно були відомі дійсні наміри ОСОБА_1 та її бажання знайти особу, котра б її довічно доглядала та утримувала в обмін на передачу права власності на нерухоме майно, оскільки ОСОБА_1 була самотньою людиною та нею постійно складались заповіти на сторонніх осіб, котрі її доглядали.

Аматорське відео, зняте помічником нотаріуса у помешканні ОСОБА_1, не може бути визнано судом належним та допустимим доказом на підтвердження дійсних намірів останньої на момент укладення оспорюваного договору, оскільки даний договір був укладений через певний час та безпосередньо у приміщенні нотаріальної контори, що не відноситься до дати та місця, де знімалось надане суду відео.

Таким чином, судом приймаються до уваги доводи сторони позивача про те, що договір дарування був укладений внаслідок помилки, яка виникла під впливом стану здоров'я та похилого віку позивачки - ОСОБА_1, що підтверджується випискою з медичної картки хворої ОСОБА_1.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами цивільної справи, що станом на дату укладення договору дарування 04 березня 2015 року ОСОБА_1 , являлась інвалідом ІІ групи та мала наступний діагноз: артифакія, ангіосклероз, вікова макулодистрофія обох очей, пресбіокузіс (зниження слуху), целебросклероз ІІ-ІІІ, гіпертонічна хвороба - ІІ ступеню, ІХС кардіосклероз, антигосклеропатичний СМІІ ф кл ІІ. Хвора перебуває на диспансерному обліку у лікаря окуліста, отоларинголога, сімейного лікаря .

Всупереч цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 1248, ст. 1253 ЦК України приватним нотаріусом Денисенко Л.М. не було залучено під час укладення даного договору свідків, що є істотним порушенням процедури укладення спірного правочину та прав ОСОБА_1 під час його укладення.

Таким чином, проаналізувавши вказані вище докази, суд приходить до переконливого висновку про те, що незадовільний стан здоров'я та похилий вік ОСОБА_1 мали місце в момент укладення договору дарування 04 березня 2015, що підтверджується матеріалами справи та показаннями позивачки та свідків по справі, в силу чого остання помилялася щодо його обставин, які мають істотне значення.

Статтею 60 ЦК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Наведені вище обставин та факти підтверджують ту обставину, що в момент укладення договору дарування 04 березня 2015 року позивачка ОСОБА_1 потребувала постійного стороннього догляду, в зв'язку з чим і мала намір укладати даний договір.

Суд приймає до уваги та визнає обґрунтованими твердження сторони позивача про те, що оспорюваний правочин укладений з причин помилки позивачкою у його природі з урахуванням складної життєвої ситуації, тяжкого стану здоров'я, емоційного стану, індивідуально - психологічних властивостей ОСОБА_1, в зв'язку з чим вона у повній мірі не була здатна вільно та усвідомлено реалізувати таке рішення своїми діями та у повній мірі передбачати їх наслідки, в зв'язку з чим даний договір підлягає визнанню недійсним.

Крім того, дані висновки суду підтверджуються і тією обставиною, що на даний час догляд за ОСОБА_1 здійснюють її далекі родичі - ОСОБА_3., та ОСОБА_3, на котрих остання залишила заповіт.

Дані обставини були підтверджені в судовому засіданні, як самою позивачкою так і свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_15.

Частиною 2 статті 88 України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

З матеріалів справи вбачається, що обидві сторони позивачка та відповідач відносяться до пільгових категорій громадян у відповідності до ЗУ «Поро судовий збір», а саме позивачка ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи та позивачка і відповідачка ОСОБА_5 є ветеранами війни та маються посвідчення учасника бойових дій, в зв'язку з чим, судовий збір підлягає віднесенню за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 30, 60, 88, 209, 212, 218 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 205,207,229,256,267, 717 ЦК України, суд, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, треті особи на стороні позивача, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М., Головне територіальне управління юстиції в Полтавській області про визнання договору дарування недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування 1/2 частки, житлового будинку номер 106, з відповідною часткою господарсько - побутових споруд, що у АДРЕСА_1, укладеного 04 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Денисенко Л.М..

Судовий збір віднести за рахунок держави.

Апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції може бути подано до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Н. І. Крючко