328/1349/17
19.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

19 липня 2017 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Андрущенка О.Ю.,

за участю секретаря судового засідання Гончарук В.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Токмак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн..

В позові зазначено, що в період з 12.1982 року по 02.1985 року позивач проходив військову службу на території Демократичної республіки Афганістан в в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
При виконанні службового обов`язку в ДРА, позивач отримав множинні осколкові поранення голови, ЗЧМТ, наслідком яких є рубці на шкірі в зазначених анатомічних областях, що в подальшому призвело до розвитку «Кістково подозна пухлина мозку в лівій тьмяно скроневій ділянці, після видалення якої, його стан помітно погіршився. Позивачу встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок захворювань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії, в зв`язку з чим позивач змушений тривалий час знаходитись на лікарняному, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури.
Заробітна плата позивача була основним засобом існування його родини, а на теперішній час він ре може забезпечити себе та свою родину самим необхідним є просто неможливим. Це додає позивачу багато неприємних відчуттів, він змушений витрачати кошти на відновлення свого здоров`я. Позивач не може вести повноцінний образ життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, порушена його душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, у почуттях страху. Все це постійно і негативно позначалося і позначається сьогодні на його душевному стані.

Позивач відчуває себе втраченим для суспільства та родини людиною, оскільки не може допомогти своїй родині як матеріально, так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки по господарству. Тривале лікування позначилося не тільки на його здоров`ї, а також і на його психіці, постійно виникають проблеми з придбанням ліків, які є занадто дорогими. Він постійно знаходиться в пригніченому стані через те, що можливості відновлення здоров`я не має і йому необхідно жити з усіма вище переліченими хворобами.

Усі ці фактори викликають негативні емоції й переживання. Порушено його нормальні життєві зв`язки, позивачу доводиться докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

Значна частина пенсії, яку він отримує, витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на вищевикладене, просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн., яка була завдана йому в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків під час проходження військової служби.

Оцінюючи моральну шкоду в зазначену суму, він виходить із тривалості й глибини його душевних страждань, чисельності негативних наслідків для нього, що викликані внаслідок травми, а також з фізичного та фактичного значного погіршення стану здоров`я, оскільки ушкодження здоров`я позивач зазнав проходячи військову службу в ДРА у 1982-1985 роках, саме з цієї дати він і отримав чисельні хвороби, які турбують його і по сьогоднішній день.

В судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, також зазначив, що отримує пенсію не більше 3000, 00 грн., після служби в Демократичній республіці Афганістан працював на території Російської Федерації, це було його останнє місце роботи. Після служби постійно проходив лікування в пансіонатах та лікувальних закладах Міноборони.
В судовому засіданні представник відповідача позов не визнала та пояснила, що вимоги позивача безпідставні та не обґрунтовані, позивачем не надано жодних доказів вини відповідача у заподіянні позивачу моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку із діями відповідача. Також зазначила, що Україна не брала на себе зобов`язань СССР, а лише соціальний захист військовослужбовців в Радянській Армії. Розмір шкоди є не обґрунтованим.
Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що в 1982 1985 р.р. позивач проходив військову службу у Демократичній Республіці Афганістан у період бойових дій в в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 .
Згідно з довідкою МСЕК серії АД № 133826, довідкою серії АВ № 0669299 , випискою серії АВ № 0280128 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок травми та захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, що також підтверджується випискою із Акту огляду МСЕК серії АД № 133826, висновком про умови та характер праці, згідно якого позивачу не рекомендується виконувати тяжку фізичну роботу на висоті, але він може виконувати іншу роботу.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання Військово-лікарської комісії Південного регіону по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв, поранення рядового у відставці ОСОБА_1 , 1964 року народження, а саме: «Зміцнілі рубці на голові і обличчі в результаті загоєння шкіряних ран», пов`язане з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велись бойові дії.
ОСОБА_1 періодично проходить лікування в медичних закладах, чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури, що підтверджується довідкою комунальної установи «Токмацька центральна районна лікарня», випискою із амбулаторної карти хворого, випискою із історії хвороби № 3493, Актом № 22 судово медичного обстеження від 02.02.2010 року, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 5384, випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 416, випискою із історії хвороби № 18600, Актом дослідження стану здоров`я № 7986 від 06.10.2014 року, свідоцтвом про хворобу № 25 від 14 вересня 2014 року.
Факт періодичного проходження лікування не заперечується самим позивачем.
Статтею 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон) визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законом порядку.
Згідно з ч. 2 ст. 3 вказаного Закону дія даного закону поширюється на військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти.
Визначення поняття військової служби викладено в ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Так, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Отже, норми Закону поширюються лише на військовослужбовців, які проходили службу в військових формуваннях незалежної держави Україна.
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст.1167 ЦК України.
Згідно з ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з ч. 1 ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Отже, для відповідальності держави за завдану моральну шкоду обов`язковою умовою є незаконне рішення, дія чи бездіяльність відповідного органу державної влади.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження неправомірності дій, рішень чи бездіяльності відповідача, що потягло отримання позивачем 1984 році на території республіки Афганістан поранень, що потягло моральні страждання, ще до утворення незалежної та суверенної держави України.
Крім того, 15 квітня 1994 року державами-учасницями Співдружності Незалежних Держав укладена Угода про взаємне визнання пільг і гарантій для учасників та інвалідів Великої Вітчизняної війни, учасників бойових дій на території інших держав, сімей загиблих військовослужбовців. Укладення цієї Угоди викликане необхідністю міжнародного правового врегулювання питань соціального захисту учасників і інвалідів Великої Вітчизняної війни, членів сімей загиблих військовослужбовців та прирівняних до них осіб, збереження за ними встановлених пільг і гарантій незалежно від місця проживання. Даною угодою також передбачено ряд пільг для учасників бойових дій, які брали участь у бойових діях на території іншої держави, в тому числі і на території Афганістану.Також відповідно до ст.5 Угоди фінансування витрат, пов`язаних з наданням пільг і гарантій категоріям осіб, що зазначені у статті 1 цієї Угоди, здійснюється Сторонами згідно з їх національним законодавством.

Так, на ОСОБА_1 як на інваліда війни розповсюджується Закон України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», яким передбачено захист ветеранів війни шляхом: створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.
Як не заперечується позивачем він користується пільгами та соціальними гарантіями як інвалід війни.
З урахуванням вищевикладеного, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню. Висновки суду узгоджуються із зібраними у справі доказами і не суперечать вимогам законодавства.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.15, 16, ч.1 ст.20, 23, 1167 ЦК України, ст.ст.3,4,10,11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України,
вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди в розмірі 100000 грн. відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя