Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 335/255/17-ц Головуючий у 1-й інстанції: Калюжна В.В.
Номер провадження 22-ц/778/1995/17 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

Суддів Гончар М.С.,

Маловічко С.В.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

за апеляційною скаргою Міністерства оборони України на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що він проходив військову службу на території Демократичної Республіки Афганістан у період з 02 квітня 1985 року по 29 травня 1986 року.

У 1985 році, при виконанні службового обов`язку, він отримав вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку 1985 року), наслідком яких стали множинні шкіряні рубці в зазначених анатомічних областях, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи № 960/ж від 28 травня 2015 року, та які у подальшому призвели до розвитку: стійких залишкових явищ перенесеної закритої черепно-мозкової травми у вигляді післятравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ступенів, прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом з двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, інсомнією. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом. ІХС. Дифузного кардіосклерозу. Шлуночкової екстрасистолії. СН ІІ А ст. ІІ ФК. ГХ ІІ ст. (ГЛШ), ст. 3, дуже високого ризику. Органічного тривожного розладу особистості, що підтверджується медичними та військово-обліковими документами.

У зв`язку з отриманням зазначеної контузії йому встановлена ІІІ група інвалідності внаслідок захворювання, яке пов`язане з проходженням військової служби. Від отриманої травми у позивача розвинулись хвороби та погіршився стан здоров`я. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, психологічний дискомфорт, багато коштів витрачає на лікування.

Вважає, що через погіршення стану здоров`я, у зв`язку з отриманням контузії під час захисту Вітчизни, яке пов`язане з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 100000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі Міністерство оборони України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що у 1985 році у Демократичній Республіці Афганістан ОСОБА_1 отримав поранення, йому встановлена третя група інвалідності, що є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби. Моральну шкоду має відшкодувати держава в особі Міністерства оборони України.
Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.
Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.
Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.
По справі встановлено, що ОСОБА_1 проходив військову службу в Демократичній Республіці Афганістан в складі діючої армії в період бойових дій, з 02 квітня 1985 року по 29 травня 1986 року, що підтверджується довідкою № П/49 від 05.12.2016 року, виданою Об`єднаним районним військовим комісаріатом м. Запоріжжя (а.с.10).

У 1985 році при виконанні службового обов`язку в Демократичній Республіці Афганістан, отримав вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку 1985 року).

27.07.2015 року ОСОБА_1 було встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку з хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0280939 (а.с.44), в зв`язку з загальним захворюванням, яка неодноразово продовжувалась, що підтверджується протоколом засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв`язку захворювань, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця № 5178 від 22.12.2016 року, витяг якого містить в матеріалах справи (а.с. 13); випискою з акта огляду МСЕК серія АВ № 0280939 від 27.02.2015 року (а.с. 43); довідкою до акта огляду МСЕК серія АВ № 0280939 (а.с. 44); консультативним висновком № 8402/15 від 15.12.2016 року (а.с. 35).
Згідно Витягу із протоколу №5178 від 22 грудня 2016 р. засідання Центральної військово-лікарської комісії МО України по встановленню причинного зв`язку захворювань, множинні вогнепальні осколкові поранення голови, обох рук (контузія головного мозку - 1985 р.), старшого лейтенанта у відставці ОСОБА_1 , 1956 року народження, наслідком яких рубці шкіри в зазначених анатомічних областях, що підтверджено висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 960/Ж від 28.05.2015 року, Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи, що в подальшому призвело до розвитку: "Стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ у вигляді післятравматичної та дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ПІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, інсомнією. Післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вести-було-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією III ст, стійко вираженим цефалгічним синдромом. ІХС. Дифузного кардіосклерозу. БПГЛНПГ. Шлуночкової екстрасистолії. СН II А ст. II ФК. ГХ II ст (ГЛШ), ст. З, дуже високого ризику. Органічного тривожного розладу особистості", що підтверджено медичними та військово-обліковими документами, поранення (контузія) та захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах де велись бойові дії.

27 липня 2015 року позивачу безстроково встановлена третя група інвалідності, у зв`язку хворобою, яка пов`язана з проходженням військової служби, що підтверджується довідкою до акту огляду МСЕК серія АВ № 0280939 (а.с. 44).

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Ураховуючи викладене, суд у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України належним чином не дослідив, чи доведено позивачем факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, чи наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправними діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні. При цьому Міністерство оборони України доводило відсутність своєї вини, але суд належної оцінки їх доводам не надав.
Крім того, суд не звернув увагу на положення Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до яких військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у військово-медичних закладах охорони здоров`я. Військовослужбовці щорічно проходять медичний огляд, щодо них проводяться лікувально-профілактичні заходи.
Порядок забезпечення путівками для санітарно-курортного лікування встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Військовослужбовці, звільнені з військової служби унаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження і лікування до військово-медичних закладів охорони здоров`я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України військовими формуваннями та правоохоронними органами.
Також у порушення вимог п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України про те, що якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд належним чином не визначився із суб`єктом цивільно-правової відповідальності.
Діючим ЦПК України не передбачено право апеляційного суду залучати до участі у розгляді справи належного відповідача.
Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Крім того, відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
При цьому, застосувавши Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», суд не звернув увагу на необхідність застосування Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно до ст. 4 якого ветеранами війни є особи, які брали участь у захисті Батьківщини чи в бойових діях на території інших держав. До ветеранів війни належать: учасники бойових дій, інваліди війни, учасники війни.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 судова колегія,-

В И Р І Ш ИЛА:

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 лютого 2017 року по цій справі скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: