Номер справи 623/2585/17
Номер провадження 2/623/1295/2017
РІШЕННЯ

іменем України

15 листопада 2017 року Ізюмський міськрайонний суд Харківської області

в складі: головуючого судді: Одарюка М.П.

при секретарі: Костенко В.В.

за участю судового розпорядника: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ізюмі справу за позовом ОСОБА_2 до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про зняття арешту з майна, -

В с т а н о в и в:

В жовтні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про зняття арешту з майна.

В обґрунтування позовної заяви зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 він та ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_4 є власниками вказаної квартири. 19 липня 2011 року помер ОСОБА_5, а 20 грудня 2016 року померла ОСОБА_5 Після смерті матері відкрилась спадщина на частину зазначеної вище квартири. Спадщину оформити не може, оскільки на спірну квартиру на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2012 року ВДВС Ізюмського МРУЮ накладено арешт. При зверненні до виконавчої служби позивачу повідомлено, що виконавче провадження про стягнення зі ОСОБА_5 боргу завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу. Враховуючи вищевикладене просить суд зняти арешт накладений на підставі постанови від 16.03.2012 року виданої відділом державної виконавчої служби Ізюмського міськрайонного управління юстиції на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_5.

Позивач, ОСОБА_2, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач, міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту ОСОБА_3 територіального управління юстиції у Харківській області, надав суду правову позицію в якій просить суд розглядати справу без їх представника при вирішенні справи по суті покладається на розсуд суду.

Третя особа, ОСОБА_4, надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає та просить їх задовольнити.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.01.1999 року виданого Житловим ремонтно експлуатаційним підприємством належить квартира АДРЕСА_3 ( а.с.5).

ОСОБА_6 помер 19 липня 2011 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с.6).ОСОБА_5 померла 20 грудня 2016 року ( а.с.7).

Із копії Інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна вбачається, що на квартиру АДРЕСА_4 накладено арешт на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 16.03.2012 року (а.с.8).

Із копії листа від 06.10.2017 року за № 11955 міжрайонного ВДВС по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та м. Ізюм Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що при перевірці даних, які містяться у спецрозділі Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 31713193 з примусового виконання виконавчого листа 2а-16559/11/2070 виданого 29.02.2012 року. В рамках даного виконавчого провадження зареєстровано обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна на квартиру, яка розташована за адресою АДРЕСА_5, що належить ОСОБА_5. Дане виконавче провадження завершено, а виконавчий документ повернутий стягувачу без виконання.

Відповідно до ст. 50 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, і діючій на час виникнення спірних правовідносин) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат,і пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 57 Закону України Про виконавче провадження (у редакції, діючій на час виникнення спірних правовідносин), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Як передбачено ч. 5 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження в редакції,; чинній на теперішній час, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно ч. 2 ст. 59 Закону України Про виконавче провадження у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

У п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 15 від 27.08.1976 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» , із змінами від 25.05.1998, роз'яснено, що при розгляді позовів про виключення майна з опису суди зобов'язані всебічно і повно з'ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, додержуючись при цьому неухильно як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і правил про належність і допустимість доказів.

А у п.4 вказаної постанови визначено, що за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян та організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна (ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження» 2 червня 2016 року № 1404-VIII) .

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

У кожній справі, в якій ідеться про порушення права власності, Європейський суд з прав людини перевіряє дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та збереженням фундаментальних прав особи. Насамперед, спираючись на те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Лонрот проти Швеції»).

Для оцінки поведінки держави в контексті дотримання вимог ст.1 Першого протоколу Суд має зробити повне дослідження різних інтересів у справі, беручи до уваги, що мета конвенції полягає в захисті прав, які є «очевидними та вагомими». Серед іншого, встановлюється наявність спірної ситуації. При цьому, коли питання суспільної користі дійсно виникає у справі, ЄСПЛ вимагає від державних органів влади «реагувати належним чином, правильно та з великою відповідальністю» (рішення ЄСПЛ у справах «Василеску проти Румунії» та «Бейлер проти Іспанії»).

Згідно ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

З наданих документів вбачається що на протязі тривалого строку стягувач повторно не звертався до державного виконавця із заявою про відкриття виконавчого провадження або до суду із заявою про поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, з часу повернення виконавчого листа пройшло більше 5 років, а у відповіді стягувача зазначається про відсутність на обліку заборгованості ОСОБА_7

З огляду на вищевикладене, зважаючи на відсутність відкритих виконавчих проваджень, невелику суму заборгованості та не співмірність накладення арешту на житлову нерухомість спадкоємця, об`єктивні підстави вважати, що позивач залишився у стані правової невизначеності, та те, що не зняття арешту позбавить права позивача на мирне та законне володіння своїм нерухомим майном, то суд приходить до висновку, що з огляду на принцип Європейського суду з прав людини, норми чинного законодавства позовна заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись статтями 10, 11, 209, 214-215, 218 ЦПК України, ст.40 Закону № 1404-VІІІ суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Зняти арешт, накладений на підставі постанови ВДВС Ізюмського МРУЮ б/н від 16.03.2012 року (реєстраційний номер обтяження 12895539) на квартиру АДРЕСА_3, що належить ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ізюмського міськрайонного суду М. П. Одарюк