АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/4299/16-ц
Провадження № 22-ц/792/650/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області в складі:

головуючого судді - Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар - Гриньова А.М.,

з участю ОСОБА_1 в режимі відеоконференції

представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Національного природного парку «Подільські товтри», директора Національного природного парку «Подільські товтри» ОСОБА_3 про скасування актів та наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з апеляційними скаргами ОСОБА_1, Національного природного парку «Подільські товтри» на рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року,

встановила:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Національного природного парку «Подільські товтри» (далі - установа), директора Національного природного парку «Подільські товтри» ОСОБА_3 з доповненими під час судового розгляду позовними вимогами про визнання нечинними з дати прийняття наказу директора установи №99 від 08.06.2016 року, актів про відсутність на роботі; скасування як незаконних наказів відповідача №96 від 01.06.2016 року та №102 від 17.06.2016 року; визнання незаконним наказу директора установи №76-К від 02.08.2016 року про звільнення; поновлення його на роботі провідного юрисконсульта Національного природного парку «Подільські товтри» з половинною ставкою оплати праці; оплату вимушеного прогулу з 03.08.2016 року по 02.02.2017 року в сумі 6300 грн.; стягнення недоплачених коштів за 10 год. 30 хв. в липні 2016 року в сумі 222,60 грн. та в подвійному розмірі за відпрацьовані 12 год. у вихідні дні 26, 27, 28 липня 2016 року в сумі 307,50 грн.; обов'язок по сплаті компенсаційних виплат покласти на директора НПП «Подільські товтри» ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що його звільнення було проведено відповідачем незаконно, з порушенням вимог КЗпП України, без дотримання встановленої законом процедури, оскільки прогулів не допускав, а його відсутність на роботі була зумовлена гнучким рафіком роботи, встановленим наказом керівника установи №24-к від 03.03.2014 року, який незаконно був скасований наказом відповідача №99 від 08.06.2016 року.

Рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14.02.2017 року, з урахуванням додаткового рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 16.03.2017 року, позов було задоволено частково. Скасовано наказ №76-к від 02.08.2016 року про звільнення ОСОБА_1 з посади провідного юрисконсульта та поновлено його на цій посаді з 03.08.2016 року. Стягнуто з НПП «Подільські товтри» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6502,95 грн. з урахуванням податків, обов'язкових зборів та платежів. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення заробітної плати за один місяць в сумі 1011,57 грн. допущено до негайного виконання. Стягнуто з НПП «Подільські товтри» на користь держави 1280 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив змінити рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за весь час прогулу, визначення суми місячного платежу заробітної плати для негайного виконання.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що наказ №96 від 01.06.2016 року підлягає скасуванню як незаконний, з яким він не погодився ще з дати ознайомлення з ним. Суд не врахував, що між сторонами склалися відносини, які регулюються ст. 56 КЗпП України, а не ст. 32 КЗпП України. Відповідач незаконно провів відрахування з його заробітної плати за 3 дні, які він вважав днями прогулу, в зв'язку з чим йому було незаконно не донараховано 222,60 грн. Таким чином, розрахунок середнього заробітку, який був проведений судом, також є помилковим, оскільки визначений судом середньоденний заробіток в розмірі 48,17 грн. є неправильним, за його розрахунками його розмір становить 51,25 грн.

В апеляційній скарзі НПП «Подільські товтри» просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи свої вимоги апелянт зазначив, що суд невірно встановив обставини справи, оскільки ОСОБА_1 був відсутній на роботі 7 липня, 12 липня та 13 липня 2016 року з неповажних причин, допустивши таким чином прогул, тому, враховуючи його попередню роботу, систематичну відсутність на робочому місці, нехтування правилами внутрішнього трудового розпорядку, які є обов'язковим для виконання усіма працівниками установи, його звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України є обґрунтованим.

В суді апелянти підтримали подані ними апеляційні скарги, проти доводів апеляційних скарг один одного заперечили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення обох апеляційних скарг.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що з 15.09.1999 року ОСОБА_1 перебуває на посаді провідного юрисконсульта НПП «Подільські товтри».

Наказом директора установи № 52-к від 01.06.2016 року ОСОБА_1 за рішенням суду було поновлено на посаді провідного юрисконсульта на 0,5 ставки з 08.12.2015 року.

Наказом відповідача №96 від 01.06.2016 року позивачу було встановлено графік роботи з 08 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв. та відмінено дію наказів №60 від 14.07.2015 року та №24-к від 03.03.2014 року.

Наказом №99 від 08.06.2016 року НПП «Подільські товтри» було скасовано наказ №24-к від 03.03.2014 року в зв'язку з відсутністю протоколу засідання профкому установи щодо встановлення гнучкого графіку роботи ОСОБА_1

Відповідно до наказу №102 від 17.06.2016 року за ОСОБА_1 закріплено робоче місце в кабінеті №10 установи, забезпечено оргтехнікою, столом, стільцем.

Згідно з наказом №76-к від 02.08.2016 року позивача було звільнено з роботи за прогул, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України з 02.08.2016 року, через відсутність на робочому місці без поважних причин 07.07.2016 року протягом 3 год., з 08 год. 30 хв. до 11 год. 30 хв., 12.07.2016 року протягом 3 год. 40 хв., з 08. год. 30 хв. до 12 год. 10 хв., 13.07.2016 року протягом 1 год. 30 хв., з 08 год. 30 хв., до 10 год.

Факт відсутності ОСОБА_1 було зафіксовано у відповідних актах, складених комісією установи в складі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та записами в журналі відвідувань за липень 2016 року.

Задовольняючи частково позов суд прийшов до висновку про те, що звільнення ОСОБА_1 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, а саме ч. 3 ст. 149 КЗпП України, при обранні виду дисциплінарного стягнення не враховано ступеню тяжкості вчиненого проступку, заподіяну ним шкоду, обставини, за якими вчинено проступок, попередню роботу працівника.

При цьому суд зазначив, що відсутність на роботі позивача 12.07.2016 року відбулася з поважної причини, оскільки в той день він перебував на прийомі у лікаря в зв'язку з погіршенням стану здоров'я.

Відсутність на роботі 07.07.2016 року та 13.07.2016 року відбулася без поважних причин, тому саме ця обставина свідчить про порушення трудової дисципліни ОСОБА_1

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

В даній справі суд не в повній мірі об'єктивно встановив обставини справи, що, однак, не виплинуло на правильність вирішення справи, тому з урахуванням вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про можливість залишення рішення суду без змін.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У п. 18 постанови Пленуму ВСУ від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», із подальшими змінами, зазначено про те, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення.

Як роз'яснено у п. 24 цієї ж постанови Пленуму Верховного Суду України при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147 1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Враховуючи ту обставину, що відсутність ОСОБА_1 на роботі 12.07.2016 року протягом більше як трьох годин відбулася в зв'язку з погіршенням його стану здоров'я, що підтверджено випискою з медичної картки позивача та показаннями в суді свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, тому цю обставину слід врахувати як поважну, що не тягне за собою наслідків, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Заперечення НПП «Подільські товтри» з цього приводу є необґрунтованими, оскільки визнання поважності причини неявки на роботу в даному випадку не залежить від отримання особою лікарняного листка, а факт погіршення стану здоров'я ОСОБА_1 та його звернення в зв'язку з цим до лікаря 12.07.2016 року підтверджено належними та допустимими доказами, які не були спростовані іншою стороною.

В той же час слід врахувати, що, як слідує з доказів, наявних в справі, позивач був відсутній на роботі 7 та 13 липня 2016 року без поважних причин, відповідно, протягом 3 год., з 08 год. 30 хв. до 11 год. 30 хв., та протягом 1 год. 30 хв., з 08 год. 30 хв. до 10 год.

Таким чином, відсутність працівника на роботі в даному випадку 7 та 13 липня 2016 року тривала рівно 3 год. і менше, що з урахуванням причини звільнення ОСОБА_1, не може бути визнано як прогул в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому звільнення за цією нормою не можна вважати законним.

При цьому слід зауважити, що відповідно до п.п. 3, 4 наказу №96 від 01.06.2016 року директора установи, ОСОБА_1 було встановлено графік роботи з 08 год. 30 хв. до 12 год. 30 хв. та відмінено дію наказів №60 від 14.07.2015 року та №24-к від 03.03.2014 року.

Наказом №24-к від 03.03.2014 року на підставі ст. 56 КЗпП України ОСОБА_1 було переведено на гнучкий режим робочого часу, в межах розпорядку роботи установи, з 8 год. до 16 год. 45 хв. із загальною підсумковою тривалістю робочого часу 4 год. кожного робочого дня або половини годин місячної тривалості робочого часу, визначеного у встановленому порядку. Бухгалтерії визначено проводити оплату робочого часу працівника з половини суми посадового окладу провідного юрисконсульта.

Враховуючи такі обставини, слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що 7 липня та 13 липня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, чим вчинив дисциплінарний проступок, який, однак, не слід визнавати прогулом.

Письмова незгода з наказом №96 від 01.06.2016 року, вчинена позивачем при ознайомленні з цим наказом, не звільнила його від обов'язку дотримуватися його вимог.

Висновок суду про відсутність правових підстав для скасування даного наказу є обґрунтованими, оскільки не було встановлено порушень прав позивача в зв'язку з його прийняттям та невідповідності його вимогам закону.

Вказаним наказом не було погіршено становище ОСОБА_1 в порівнянні з наказом №24-к від 03.03.2014 року, оскільки тривалість робочого дня та загального робочого часу, а також система оплати праці фактичних змін не зазнали, тому доводи апелянта ОСОБА_1 про необхідність скасування наказу №96 від 01.06.2016 року слід визнати необґрунтованими.

Необґрунтованими є також посилання позивача на порушенням судом вимог закону та неврахування ним обставин справи в частині вирішення питання про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та недоплаченої заробітної плати.

Нарахування заробітної плати ОСОБА_1 було проведено у відповідності з табелем обліку робочого часу, враховуючи фактичну кількість відпрацьованих ним днів та годин, зокрема, 7, 12 та 13 липня 2016 року.

Розрахунок середнього заробітку був проведений судом на підставі інформації відповідача щодо заробітної плати позивача з урахуванням даних табеля обліку робочого часу, з дотриманням вимог постанови КМ України №100 від 08.02.1995 року.

Відсутні також і правові підстави для скасування наказу №102 від 17.06.2016 року, яким на підставі поданої ОСОБА_1 заяви від 14.06.2016 року за ним, як за провідним юрисконсультом, було закріплено кабінет №10 установи, забезпечено робоче місце оргтехнікою, столом, стільцем. Висновок суду про відсутність в даному наказі ознак дискримінації та дискредитації позивача необхідно визнати обґрунтованим.

Акти про відсутність позивача на роботі 7, 12 та 13 липня 2016 року, які були складені працівниками НПП «Подільські товтри», містять певну інформацію щодо обставин справи, підлягають оцінці судом в якості доказів відповідно до вимог ст. 57, 58, 59, 212 ЦПК України, тому вимога про їх скасування в судовому порядку є процесуально необґрунтованою.

Не спростовують висновків суду першої інстанції й інші доводи апеляційної скарги.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Національного природного парку «Подільські товтри» відхилити.

Рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 14 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук