Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, третя особа - Департамент державної виконавчої служби України, про стягнення заборгованості по заробітній платі за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив стягнути з Державної казначейської служби України заборгованість із заробітної плати у розмірі 1 567 грн 77 коп.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він працював майстром зміни ділянки ТФК цеху фосфорних продуктів відкритого акціонерного товариства «Содовий завод» (далі - ВАТ «Содовий завод») із 27 червня 1974 року до 03 лютого 1999 року.

У зв'язку з наявною заборгованістю із заробітної плати, яку ВАТ «Содовий завод» відмовлялося сплачувати через відсутність коштів, він змушений був звернутися до суду.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2016 року з ВАТ «Содовий завод» на його користь стягнуто заборгованість із заробітної плати у сумі 1 567 грн 77 коп. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 39 270 грн.

Вказане вище рішення суду про стягнення на його користь заборгованості із заробітної плати не виконується, оскільки ВАТ «Содовий завод» перебуває на стадії ліквідації та не має відповідних активів.

Вважає, що відповідальність щодо невиплаченої йому заробітної плати має бути покладена на Державу в особі відповідача у справі, оскільки Держава є гарантом виконання рішень судів.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив задовольнити позов у обраний ним спосіб.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено у зв'язку з його безпідставністю.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працював у ВАТ «Содовий завод» на посаді майстра зміни ділянки ТФК цеху фосфорних продуктів із 27 червня 1974 року до 03 лютого 1999 року.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2016 року стягнуто з ВАТ «Содовий завод» на користь ОСОБА_3 заборгованість із заробітної плати за період із квітня 1998 року до лютого 1999 року, яка станом на 01 березня 2016 року склала 1 567 грн 77 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період із 03 лютого 1999 року до 20 травня 2016 року включно у розмірі 39 270 грн.

Постановою господарського суду Донецької області від 04 вересня 2003 року ВАТ «Содовий завод» визнано банкрутом, підприємство знаходиться у стані ліквідації.

Згідно з довідкою, виданою позивачу ліквідатором ВАТ «Содовий завод» 22 червня 2016 року, рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 травня 2016 року виконати неможливо, оскільки в цілому заборгованість підприємства за боргами із заробітної плати станом на 01 червня 2016 року становить 4 100 тис. грн. Через заборгованість ВАТ «Содовий завод» перед кредиторами, у тому числі заборгованість із заробітної плати, на загальну суму більше 70 млн грн, було порушено провадження про банкрутство підприємства. Виконавче провадження при відкритті ліквідаційної процедури передано ліквідатору для виконання. Рішення судів визнаються лише в частині стягнення дійсної заборгованості із заробітної плати, що обліковується за даними бухгалтерського обліку. Рішення судів у ліквідаційній процедурі у справі про банкрутство можуть бути прийняті для виконання лише після проведення аукціону з продажу майна, який в даний час готується до проведення. Після проведення аукціону ВАТ «Содовий завод» зможе прийняти заходи з погашення боргів і лише за дійсними вимогами.

Звертаючись до суду із позовом, позивач просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України суму заборгованості із заробітної плати, що стягнута на його користь судовим рішенням із ВАТ «Содовий завод», посилаючись на те, що вказане підприємство перебуває у стані ліквідації та згідно з листом ліквідатора виконати рішення немає можливості через недостатність коштів, які поступають на розрахунковий рахунок, для погашення боргів за виконавчими листами.

Як на правову підставу посилався на норми ст. 619 ЦК України (додаткова (субсидіарна) відповідальність держави поряд із відповідальністю боржника).

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України), встановивши фактичні обставини, що мають суттєве значення для правильного вирішення справи, обґрунтовано виходив із того, що між позивачем та відповідачем не існує взаємних зобов'язань, відповідач не є учасником трудових правовідносин між позивачем та ВАТ «Содовий завод» і не несе вказаної вище грошової відповідальності товариства перед позивачем.

Висновок судів є правильним з урахуванням норм ст. 176 ЦК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Зокрема, посилання позивача на гарантії Держави щодо виконання судових рішень колегія суддів відхиляє, оскільки положення Закону України «Про гарантії Держави щодо виконання судових рішень» не поширюються на правовідносини, в яких боржником є відкрите акціонерне товариство, тому не можуть бути застосовані й норми ч. 1 ст. 619 ЦК України.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 21 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 30 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик