Провадження № 6/522/514/17
У Х В А Л А

26 жовтня 2017року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - судді Свяченої Ю.Б.

при секретарі - Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі подання старшого державного виконавця Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржниці ОСОБА_1 звернувся старший державний виконавець Приморського ВДВС м. Одеси, зазначаючи, що на примусовому виконанні у Відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/10935/15-ц виданого 04 березня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 147 280,00 грн.

В своєму поданні посилається на те, що боржниця ОСОБА_1В вимоги за вищевказаним виконавчим документом в добровільному порядку не виконує, її місцезнаходження встановити не вдається можливим, тому державний виконавець посилаючись на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», просить суд встановити тимчасове обмеження у праві виїзду керівнику боржниці ОСОБА_1 до погашення ним заборгованості за вищевказаним виконавчим листом.

Державний виконавець у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, був викликаний до суду в порядку ст. 377-1 ЦПК України.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає подання державного виконавця Приморського ВДВС м. Одеси необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконанні у Приморському відділі державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №522/10935/15-ц виданого 04 березня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 147 280,00 грн.

20 грудня 2016 року старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 5315187 копії якої із супровідним листом в порядку, встановленому ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» направлено сторонам.

Боржницею рішення суду в добровільному порядку не виконано, у зв'язку з чим державним виконавцем проведено дії щодо розшуку майна належать ОСОБА_1 шляхом направлення запиту.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 30.01.2016 року інформація про право власності відносно ОСОБА_1 відсутня.

Державним виконавцем здійснювався вихід , за адресою вказано у виконавчому документі та було залишено виклик до Відділу, про що складено акт державного виконавця від 13 квітня 2017 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Таким чином, законом передбачено санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання

Відповідно до положень пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Разом із тим, у відповідності зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

Таким чином, законом передбачено санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

За змістом п. 3 розяснень постанови Пленуму ВССУ від 7 лютого 2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» підставою для звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України згідно зі ст. 377-1 ЦПК є доведення факту зловживання боржником процесуальними правами чи невиконання обовязків, передбачених ст. 19 Закону України « Про виконавче провадження»

Однак, у вищевказаному поданні держаний виконавець не вказав та не надав доказів, у чому саме полягає ухилення ОСОБА_3 від виконання зобовязань за виконавчим листом №2/1522/9397/11. З матеріалів виконавчого провадження, що надійшло до суду, вбачається, що державним виконавцем невстановлено наявність у ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухомого майна, державним виконавцем не направлялись запити до Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області та Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, для зясування того, яке нерухоме майно, земельні ділянки та сільськогосподарська техніка зареєстровані за боржником.

Крім того, в матеріалах подання відсутній доказ належного вручення боржниці копії постанови про відкриття виконавчого провадження, тобто чи була божниця належним чином повідомлена про здійснення примусового виконання виконавчого документа щодо нього відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження». Тому, суд вважає, що державним виконавцем не були прийняті всі міри для виконання виконавчого листа передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи

Частиною 1ст. 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК Україниобставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи документів, які могли б підтвердити злісне ухилення боржниці від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, суд не вбачає підстав для прийняття рішення про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України.

Тому, на підставі наведеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року № 3857-ХІІ, ст. ст. 10, 57, 58,59, 60,61 , 208-210, 3771 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ :

В задоволенні подання старшого державного виконавця Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3, - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ю.Б.Свячена