АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

[1] І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [2]

20 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої Алли Михайлівни, третя особа: Орган опіки та піклування Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання протиправною дії приватного нотаріуса та скасування рішення щодо запису реєстрації права власності на майно,-

ВСТАНОВИЛА :

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до відповідачів. Зазначав, що при оформлені спірної квартири АДРЕСА_1 на ТОВ «Кей-Колект» приватним нотаріусом КМНО Кобелєвою А.М, було порушено вимоги ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей». Вказував, що він зареєстрований та проживає у квартирі зі своїми неповнолітніми дітьми, а тому не отримавши дозволу органу опіки та піклування на відчуження спірної квартири нотаріус не мав права здійснювати реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Кей-Колект».

22.05.2017 р. представником позивача ОСОБА_1 було подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, заборони ТОВ «Кей-Колект» входити у спірну квартиру до остаточного завершення розгляду справи та заборони ТВО «Кей-Колект» реєструвати у спірну квартиру будь-яких осіб та заборонити знімати з реєстрації осіб, які там зареєстровані та постійно проживають до остаточного завершення розгляду справи.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 15.06.2017 року у задоволені заяви представника позивача відмовлено.

В поданій ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2, апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції та постановлення нової про задоволення заяви про забезпечення позову. Представник позивача вважає оскаржувану ухвалу незаконною та необґрунтованою, оскільки позовна заява стосується визнання протиправною дії приватного нотаріуса та скасування запису реєстрації права власності на майно позивача за ТОВ «Кей-Колект». Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до незаконного відчуження спірного приміщення ТОВ «Кей-Колект» на користь третіх осіб під час судового розгляду. Окрім того вказує, що на даний час діє мораторій відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яким заборонено примусового стягувати нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки.

В судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з підстав наведених в ній.

Представник ТОВ «Кей -Колект» - Лановий Є.М. просив апеляційну скаргу відхилити.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої ухвали в цій частині колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві про забезпечення позову позивач не посилається на обставини, що б свідчили про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та не обґрунтував належним чином обраний спосіб забезпечення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ,ч.3 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та реально існує загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Разом з тим, в поданій представником позивача заяві про забезпечення позову містяться лише припущення щодо можливих дій відповідача ТОВ «Кей-Колект», спрямованих на подальше відчуження спірної квартири, відсутні будь-які докази на підтвердження можливості невиконання рішення суду у майбутньому у випадку задоволення позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обставини, про які зазначає апелянт, підлягають перевірці при вирішенні спору по суті. До того ж позивач не позбавлений можливості ставити питання про забезпечення позову виходячи з предмету спору належним чином його обґрунтувавши .

З врахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням вимог процесуального закону і не може бути скасована з підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді :

Справа № 756/6875/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/8484/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Тітов М.Ю.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.