Справа № 456/3601/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Янко Б.Я.
Провадження № 22-ц/783/5360/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Г.О.

при секретарі: Цапові П.М.,

за участю: заявниці (апелянта) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту проживання на території України,-

в с т а н о в и л а:

В листопаді 2016р. ОСОБА_2, звернулась в суд з заявою та просила встановити факт її постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

В обґрунтування заявлених вимог заявниця покликається на те, що вона в січні 1990 року разом з її чоловіком, ОСОБА_3, приїхали з республіки Вірменія на постійне проживання в м. Стрий та почали знімати квартиру АДРЕСА_1, яка в подальшому перейшла у їх власність (договір дарування), де вони проживають по даний час. 23 серпня 1998 року у них з чоловіком народився син ОСОБА_4, який з народження також проживає в Стрию, де ходив у садок, школу, закінчив професійне училище №8 м. Стрия. На даний час вона має намір отримати громадянство України та паспорт громадянина України, оскільки з 1990 року безперервно проживає на території України із своєю сімєю, однак в позасудовому порядку позбавлена такої можливості у звязку з втратою паспорта громадянина колишнього СРСР, зразка 1974 року. Оскільки без встановлення даного факту в судовому порядку вона позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України, тому вимушена звернутись в суд з даною заявою.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2, зацікавлена особа Головне управління державної міграційної служби України у Львівській області про встановлення факту проживання на території України відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки районний суд безпідставно не прийняв до уваги покази свідка ОСОБА_5 яка одразу по приїзді її в Україну в 1989 року після землетрусу у Вірменії, поставилась до неї як до рідної, прийняла до себе на квартиру. Вказує, що вона лише два рази виїжджала у Вірменію, у звязку з пологами, але через два місяці поверталася в Україну. Звертає увагу, що вона прожила в Україні 28 років.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити її вимоги, викладені в заяві.

В судове засідання представник заінтересованої особи - Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області, будучи повідомленими належним чином про день та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення йому поштового відправлення, не прибув, не повідомив суд про причину неявки. На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не зявилися.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення заявниці на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що долучені як докази документи, не стосуються ОСОБА_2 безпосередньо, містять відомості про перебування на території України сина заявниці ОСОБА_4, та окрім того не містять відомостей за період 24.08.1991 та 13.11.1991 роки, а характеризують період з 2000 року і до сьогодні. Окрім того, покази свідків є суперечливими і не співпадають із поясненнями самої заявниці, а зібрані і досліджені в судовому засіданні письмові доказами не є належними та допустимими.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема копії тимчасової посвідки на проживання серії ЛВ №006744 виданої на імя заявниці від 08 травня 2008 року, остання у 2007 році приїхала з Вірменії в Україну. (а.с.9)

У порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України від 18 січня 2001 р. "Про громадянство України" є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п. 1,2,ч. 1 ст. 3 цього Закону. Тобто юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 р.) або набрання чинності Законом "Про громадянство України" (13 листопада 1991 р.).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв'язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім Закону України "Про громадянство України", також Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 "Питання організації виконання Закону України "Про громадянство України", яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень".

Відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 Закону України "Про громадянство України" дає чітке визначення поняття "безперервне проживання на території України" та "проживання на території України на законних підставах", а саме: "проживання на території України на законних підставах" - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; "безперервне проживання на території України" - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001 в редакції Указом Президента України від 27 червня 2006р. № 588/2006 (далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України "Про громадянство України" особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України ( абз. 12 ст.1 Закону України "Про громадянство України").

Як вбачається з матеріалів справи заявниця в якості доказів долучила: довідку №74 від 01.11.2016 року, видану ДНЗ №4 «Супутник» м. Стрия; довідку №3.14-351 від 01.11.2016 року, видану Стрийською ЗОШ №7, диплом серії К16№071725 та довідку №71 від 03.11.2016 року поліклінічним відділенням Стрийської МДЛ, покази свідків.

В матеріалах справи відсутні письмові докази, які б підтверджували факт саме постійного проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні останньої слід відмовити, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

ОСОБА_6