Справа № 530/1308/17
Номер провадження 2/530/744/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року Зіньківський районний суд Полтавської області в складі: головуючого - судді Должко С.Р., секретаря Бедюх Н.І., розглянувши в місті Зіньків справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області третя особа: Відділ у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру, про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, звернулися в Зіньківський районний суд Полтавської області з позовом до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області третя особа: Відділ у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру, про визнання права власності на спадкове майно.

В судове засідання позивачі не з»явилися, направивши до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та підтримання позовних вимог.

Представник відповідача, Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі і просить розгляд справи провести без його участі.

Суд вирішив за можливе розглядати справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про часткове задоволення позову.

Оскільки відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що вказані позовні вимоги є цілком доведеними, обґрунтованими і підлягають задоволенню у вказаному обсязі.

Зачитавши заяву позивачів, відповідача та дослідивши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цивільно-процесуального кодексу України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України: "кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності".

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: "Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини", враховуючи місцезнаходження, позов пред'являється за правилами виключної підсудності до Зіньківського районного суду Полтавської області за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Як передбачено нормою ст. 2 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору. Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обов'язки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі.

Згідно положень пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК). Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права). Якщо є суперечності між нормами процесуального чи матеріального права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, то рішення є законним, якщо судом застосовано відповідно до частини четвертої статті 8 ЦПК норми, що мають вищу юридичну силу. У разі наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають однакову юридичну силу, застосуванню підлягає той з них, який прийнято пізніше. При встановленні суперечностей між нормами права, які підлягають застосуванню при розгляді та вирішенні справи, суду також необхідно враховувати роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя". Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Відповідно до ст. ст. 1217, 1218, ЦК України спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Згідно з положеннями ст. 1277 ЦК ( 435-15 ) у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до положень Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" ( 280/97-ВР ), основні терміни, використані в цьому Законі, мають таке значення: зокрема, територіальна громада - жителі, об'єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об'єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр; районні та обласні ради - органи місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст. Згідно з ст.5 Закону система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення. Відповідно до ст.10 цього ж Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Пленуму Верховного Суду України у п. 24 Постанови № 7 від 30 травня 2008 р. Про судову практику у справах про спадкування роз'яснив, що при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Судом встановлено що, 17 січня 2006 року ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження, яким належний їй Державний акт на право приватної власності НОМЕР_1 від 19 грудня 2001 року на земельну частку (пай) площею 3,00 та, яка розташована на території Тарасівської сільської ради передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що буде їй належать на день смерті і на що вона матиме право по Закону заповіла ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по рівних долях. Заповіт посвідчено секретарем Тарасівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 8 о 13 годині 45 хвилин. Цього ж дня 17 січня 2006 року ОСОБА_5 на випадок смерті зробила розпорядження, яким належний їй житловий будинок і господарські будівлі розташовані в АДРЕСА_1, та майновий пай НОМЕР_2, що буде їй належать на день смерті і на що вона матиме право по Закону заповіла ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по рівних долях. Заповіт посвідчено секретарем Тарасівської сільської ради та зареєстровано в реєстрі за № 9 о 14 годині 10 хвилин (а.с.23,24).

ІНФОРМАЦІЯ_7 у віці 80 років померла ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_3 виданим виконавчим комітетом Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області про що 22 лютого 2017 року складено відповідний актовий запис № 12 (а.с.26).

На день смерті ОСОБА_5 проживала по АДРЕСА_1 в садибному (індивідуальному) житловому будинку, який згідно господарської книги № 4, особовий рахунок НОМЕР_4 станом на 01.07.1990 року відносився до типу колгоспного двору, членами якого були ОСОБА_5 - голова, та ОСОБА_7 - дочка (а.с.27).

У державного нотаріуса Зіньківської державної нотаріальної контори на померлу ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_5 заведена спадкова справ за реєстраційним номером 187/2017.

Спадкоємцями померлої ОСОБА_5 є її діти та онуки: донька ОСОБА_1 (за чоловіком), дівоча ОСОБА_7 (надалі по тексту ОСОБА_1), ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, свідоцтво про народження НОМЕР_5 повторно видане 12 вересня 2017 року. Місце державної реєстрації виконавчий комітет Тарасівської сільської ради про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 20; донька ОСОБА_2 (за чоловіком), дівоча ОСОБА_8 (надалі по тексту ОСОБА_2), ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженка села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, свідоцтво про народження НОМЕР_6 видане 05 листопада 1967 року Тарасівською сільською радою про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 25; онук ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженець села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, свідоцтво про народження НОМЕР_7, видане 15 квітня 1988 року Тарасівською сільською радою про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 8; онука ОСОБА_4 (за чоловіком), дівоча ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, свідоцтво про народження НОМЕР_8, видане 05 листопада 1990 року Тарасівською сільською радою про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за № 26.

Спадщина складається із садибного (індивідуального) житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_1; земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_9) площею 2,995 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Тарасівської сільської Ради народних депутатів від 09 листопада 2001 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19 грудня 2001 року за № 587 (а.с.30).

Поділ спадкового майна спадкоємцями здійснено без доплати та грошової компенсації, претензій незалежно від вартості успадкованого майна виділеного зі складу спадщини для кожного з них немає. ОСОБА_1 має намір успадкувати: 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що належав ОСОБА_5, розташованого по АДРЕСА_1 і має наступну складову: Житловий будинок (позначений літерою А-1), Сарай (позначений літерою Б), Сарай (позначений літерою б), Сарай (позначений літерою б1), Сарай (позначений літерою В), Сарай (позначений літерою Г), Погріб (позначений літерою г), Сарай (позначений літерою Д), Сарай (позначений літерою д), Літня кухня (позначена літерами Жж), Сарай (позначений літерою Ж1), Вбиральня (позначена літерою Е), Погріб вхідний (позначений літерою 3), Ворота огорожі (позначені № 1), Огорожа (позначена № 2), Огорожа (позначена № 3), Трубопровід (позначений № 4), Колодязь питний (позначений літерою К), що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10, на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Тарасівської сільскої ради народних депутатів від 10.07.1989 року за № 221;

ОСОБА_2 має намір успадкувати: 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що належав ОСОБА_5, розташованого по АДРЕСА_1 і має наступну складову: Житловий будинок (позначений літерою А-1), Сарай (позначений літерою Б), Сарай (позначений літерою б), Сарай (позначений літерою б1), Сарай (позначений літерою В), Сарай (позначений літерою Г), Погріб (позначений літерою г), Сарай (позначений літерою Д), Сарай (позначений літерою д), Літня кухня (позначена літерами Жж), Сарай (позначений літерою Ж1), Вбиральня (позначена літерою Е), Погріб вхідний (позначений літерою 3), Ворота огорожі (позначені № 1), Огорожа (позначена № 2), Огорожа (позначена № 3), Трубопровід (позначений № 4), Колодязь питний (позначений літерою К), що належав померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Тарасівської сільскої ради народних депутатів від 10.07.1989 року за № 221;

ОСОБА_3 має намір успадкувати: 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_9) площею 2,995 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Тарасівської сільської Ради народних депутатів від 09 листопада 2001 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19 грудня 2001 року за № 587;

ОСОБА_4 має намір успадкувати: 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_9) площею 2,995 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Тарасівської сільської Ради народних депутатів від 09 листопада 2001 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19 грудня 2001 року за № 587.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Як спадкоємці за законом майна померлого ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають намір успадкувати спадкове майно, але не можуть здійснити своє право і успадкувати спадкове майно в нотаріальному порядку, причиною цього являється винесена державним нотаріусом Зіньківської державної нотаріальної контори постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с.44).

на звернення позивачів в ПП Полтавське бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» їм було виготовлено технічний паспорт на будинок станом на 21 серпня 2017 року (а.с. 37-42).

Відповідно до ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про ведення в дію Закону «Про власність» (885-12) загатьні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Окрім цього відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили частку в його майні.

Згідно зі ст.5 ЦК України, до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс України PCP (в редакції 1963 року). Закон України PCP «Про власність» (в редакції 1991 року).

Згідно з п.2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями.

В контексті звернення позивачки до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування, суд зазначає наступне.

Згідно статті 79-1 Земельного кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Уразі якщо відомості про земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності).

Згідно з п. 11 ч. 1 ст.346 ЦК України у разі смерті власника право власності припиняється.

Відповідно до п.4.20 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого 22.02.2012 року № 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про відсутність обмежень на земельну ділянку або витягу з поземельної книги, а також витягу з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель.

Відповідно до ч.З ст.З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п.4.15 гл.10 Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони та арешту цього майна.

За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Факт того, що при житті ОСОБА_5 мала спадкове майно, яке після її смерті може належати спадкоємцям підтверджується їх паспортами, свідоцтвами про народження, свідоцтвом про одруження, свідоцтвом про смерть, довідкою відділу Держгеокадастру про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, технічним паспортом садибного (індивідуального) житлового будинку, довідками Тарасівської сільської ради, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велів Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи та доказів, що подані на підтвердження позовних вимог, з врахуванням визнання відповідачем позову, що не порушує прав та інтересів інших осіб, є підстави для задоволення позову.

У відповідності до ст.. 213 ЦПК України, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства ухвалюючи рішення на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні та керуючись ч. 4 ст. 3, ч.3 ст.19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень", ст.16, ст. 328, 376, 392 Цивільного кодексу України,ст. ст. 3, 10,15,30, 57-61, 80, 212-223 ЦПК , п.1 ч.1 ст. 7 ЗУ "Про судовий збір" суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Тарасівської сільської ради Зіньківського району Полтавської області третя особа: Відділ у Зіньківському районі Головного управління Держгеокадастру, про визнання права власності на спадкове майно - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженою села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 право приватної власності на 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що належав ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 власника домогосподарства, на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Тарасівської сільскої ради народних депутатів від 10.07.1989 року за № 221, розташованого по АДРЕСА_1 і має наступну складову: Житловий будинок (позначений літерою А-1), Сарай (позначений літерою Б), Сарай (позначений літерою б), Сарай (позначений літерою б1), Сарай (позначений літерою В), Сарай (позначений літерою Г), Погріб (позначений літерою г), Сарай (позначений літерою Д), Сарай (позначений літерою д), Літня кухня (позначена літерами Ж,ж), Сарай (позначений літерою Ж1), Вбиральня (позначена літерою Е), Погріб вхідний (позначений літерою 3), Ворота огорожі (позначені № 1), Огорожа (позначена № 2), Огорожа (позначена № 3), Трубопровід (позначений № 4), Колодязь питний (позначений літерою К) в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженкою села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 право приватної власності на: 1/2 частину садибного (індивідуального) житлового будинку, що належав ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_10, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 власника домогосподарства на підставі свідоцтва про право власності, видане виконкомом Тарасівської сільскої ради народних депутатів від 10.07.1989 року за № 221, розташованого по АДРЕСА_1 і має наступну складову: Житловий будинок (позначений літерою А-1), Сарай (позначений літерою Б), Сарай (позначений літерою б), Сарай (позначений літерою б1), Сарай (позначений літерою В), Сарай (позначений літерою Г), Погріб (позначений літерою г), Сарай (позначений літерою Д), Сарай (позначений літерою д), Літня кухня (позначена літерами Ж,ж), Сарай (позначений літерою Ж1), Вбиральня (позначена літерою Е), Погріб вхідний (позначений літерою 3), Ворота огорожі (позначені № 1), Огорожа (позначена № 2), Огорожа (позначена № 3), Трубопровід (позначений № 4), Колодязь питний (позначений літерою К) в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженцем села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_9) площею 2,995 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Тарасівської сільської Ради народних депутатів від 09 листопада 2001 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19 грудня 2001 року за № 587 в порядку спадкування за законом.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженкою села Тарасівка, Зіньківського району, Полтавської області, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 право приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки (кадастровий номер НОМЕР_9) площею 2,995 га, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_5 на підставі рішення 29-ї сесії 23 скликання Тарасівської сільської Ради народних депутатів від 09 листопада 2001 року про що свідчить державний акт на право приватної власності на землю НОМЕР_1. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю 19 грудня 2001 року за № 587 в порядку спадкування за законом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Зіньківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з моменту його оголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області С.Р.Должко