БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/361/2673/17, cправа № 361/4727/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2017 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі - Харченко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення із житлового приміщення із позбавленням права на користування ним,

в с т а н о в и в:

У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, позбавивши права користування ним.

В обґрунтування позову зазначається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. 05 грудня 1990 року шлюб між ними розірвано, подружні стосунки припинені.

28 листопада 2014 року ОСОБА_2 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Попович Л.С., зареєстрованого у реєстрі за № 2032 передав у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. Не зважаючи на відчуження квартири, відповідач продовжує у ній проживати та значиться зареєстрованим. Будь-яких домовленостей щодо подальшого користування житлом між позивачем та відповідачем не існує. ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника та наймачем житла, при цьому продовжуючи проживання у квартирі, систематично порушує правила співжиття й не сплачує комунальні послуги по утриманню квартири. Позивач вважає, що відповідач займає житлове приміщення без відповідних правових підстав, чим порушує її права як власника.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, пояснив, що у 2014 році мав проблеми зі здоров'я, у зв'язку з чим вирішив переоформити належну йому квартиру на позивача. Домовленості щодо його подальшого виселення чи зняття із реєстрації між ними не існувало. Неправомірних дій по відношенню до сина він не вчиняв, будь-якого іншого житла не має.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, пояснив, що відповідач не вживає спиртні напої, так як переніс тяжку хворобу. Обставини викладені у позові щодо його побиття відповідачем не відповідають дійсності. На даний час позивач має намір продати квартиру, що стало підставною для звернення до суду із даним позовом.

Вислухавши пояснення позивача, заперечення відповідача та його представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що сторони по даній справі перебували у зареєстрованому шлюбі.

05 грудня 1990 року шлюб між ОСОБА_2 й ОСОБА_1 розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 видане 05 грудня 1990 року.

Відповідно до договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Попович Л.С., зареєстрованого у реєстрі № 2032 ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_2.

Із витягу із реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Як вбачається із довідки № 1295 від 04 серпня 2017 року, виданої виконавчим комітетом Шевченківської сільської ради Броварського району Київської області у квартирі № 9 за вищевказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2, 1948 року народження, й ОСОБА_4, 1971 року народження.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив, що згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

У правовій позиції у згаданій справі № 6-709цс16 Верховний Суд України також зазначив про те, що власник має право вимагати усунення порушень свого права власності у будь-який час від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, при розгляді справи по суті встановлено, що відповідач проживає у спірній квартирі та значиться у ній зареєстрованим. Сервітуту щодо користування житлом між ним та позивачем як власником не встановлено. У зв'язку із відчуженням ОСОБА_2 втратив право користування квартирою, при цьому не є членом сім'ї теперішнього власника. Разом з тим, обставини, на які посилається позивач як на підставу для виселення, а саме зловживання відповідачем спиртними напоями, порушення умов співжиття, й завдання тілесних ушкоджень їх спільному сину, свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Так, з матеріалів справи вбачається, що у червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Броварського ВП ГУНП в Київській області із заявою щодо неправомірних дій ОСОБА_2 по відношенню до сина ОСОБА_4, 1971 року народження. 12 липня 2017 року ОСОБА_1 видано висновок про результати перевірки по зверненню, з якого вбачається, що ОСОБА_4 із заявою про вчинення відносно нього кримінального правопорушення не звертався.

Згідно зі статтею 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до частини третьої статті 116 ЖК України, на яку посилається позивач, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідач є колишнім власником квартири, який після відчуження залишився у ній проживати, тобто не вважається таким, що самоправно зайняв жиле приміщення. Впродовж трьох років після набуття права власності на спірну квартиру позивач не ставила питання щодо виселення відповідача, у відповідні установи з питань порушення останнім умов співжиття та самоправного зайняття жилого приміщення не зверталася. На даний час з підстав заявлених позивачем, вимога про виселення відповідача задоволенню не підлягає.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

При розгляді даної справи по суті, суд не встановив обставин, які б свідчили про порушення прав позивача та необхідності їх відновлення у спосіб виселення відповідача із займаного житлового приміщення без надання іншого житлового приміщення.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стягненню із відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі - 640 грн. 00 коп.

Керуючись статтями 209, 212 - 215 ЦПК України Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_2 судові витрати в сумі - 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин