АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Поливач Л.Д.,

ПоліщукН.В.,

при секретарі Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року,

у с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про визнання інформації, викладеної у пункті 4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, який підписав і поширив ОСОБА_3 - недостовірною, зобов'язання відповідача спростувати недостовірну інформацію протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили та стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 200 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року, позовні вимоги задоволено частково, визнано недостовірною інформацію щодо ОСОБА_4, викладені у п.4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, підписаного ОСОБА_3, а саме інформацію: «Неоднократно угрожал поджечь дом коктейлем молотова председателю садового товарищества, а одного члена правления обещал изнасиловать неестественным способом, если та будет ходить по его искам в виде ответчика. Также уверяет, что у него есть справка от психиатра» (а.с.87-89).

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року, в частині, що він не є членом СТ «Десенка».

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що суд хибно ототожнює «право членства» та «право на членство», оскільки це різні поняття. Виконуючи рішення Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року, правління СТ «Десенка» 15 вересня 2013 року своїм протоколом №2 видало йому членську книжку садовода СТ «Десенка».

Крім того, ОСОБА_3 також не погодився з рішенням суду та подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року, в частині задоволення позовних вимог про визнання недостовірною інформації щодо ОСОБА_2, викладеної у п.4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, підписаного ОСОБА_3 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

_____________________________________________

Справа № 761/6999/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/7708/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що вказане судове рішення в частині, що він оскаржує, є незаконним та таким, що ухвалене з грубим порушенням норм процесуального права, а також з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи.

Відповідач був позбавлений можливості бути присутнім в судовому засіданні, яке відбулось 03 квітня 2017 року, оскільки взагалі не був повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Крім того, Шевченківським районним судом міста Києва вже розглядалась справа між тими самими особами та про той же предмет спору, разом з тим, 23 червня 2015 року ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною. Вказане судове рішення набрало законної сили на підставі ухвали Апеляційного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для їх задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 22 серпня 2014 року Голова правління СТ «Десенка» підписав та поширив серед членів товариства інформаційний лист, у якому, зокрема, у п. 4 виклав наступну інформацію: «ОСОБА_2 - не является членом товарищества и с 2007 года непрерывно судится с садовым товариществом, в том числе относительно нежелания установки счетчика с видимым вводам, расширением проездов на садовых улицах, взысканием с товарищества морального вреда сперва на 20 тис. грн., затем три раза по 100 тис. грн. Будучи членом правления Ему будет легче подавать иски в суд на взыскание за нанесенный якобы Ему моральный вред. На данный момент он ходит с рулеткой по уличным проездам и изучает вопрос расширением дорог в судебном порядке за счет земельных участков членов товарищества. Не однократно угрожал поджечь дом коктейлем молотова председателю садового товариства, а одного члена правления обещал изнасиловать неестественным способом, если та будет ходить по его искам в суд в виде ответчика. Также уверяет, что у него есть справка от психиатра».

Позивач вважає викладену інформацію недостовірною, такою, що порушує його особисті немайнові права, а тому звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недостовірною інформації щодо ОСОБА_4, викладену у п.4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року, підписаного ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що зважаючи на пояснення позивача, беручи до уваги викладене ОСОБА_3 в іншій частині п.4 інформаційного листа до членів СТ «Десенка», викладена інформація не відповідає загальноприйнятим поняття та нормам моралі в суспільстві та, є такою, що порушує особисті немайнові права позивача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

За змістом ст. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації (ст. 32 Конституції України).

Інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді (ч. 1 ст. 200 ЦК України). Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров'я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім'я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством. Відповідно до Конституції України життя і здоров'я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю (ст. 201 ЦК України).

Частиною 1 ст. 277 ЦК України визначено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію (ч. 4 ст. 277 ЦК України). Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом (ч. 6 ст. 277 ЦК України).

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року N 1 роз'яснено, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду. (п. 19 Постанови від 27.02.2009 N 1).

Отже, виходячи з пояснень, наданих сторонами, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності та співставленні, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що викладена у п.4 інформаційного листа членам СТ «Десенка» від 22 серпня 2014 року інформація не відповідає загальноприйнятним поняттям та нормам моралі в суспільстві, та є такою, що порушує особисті немайнові права позивача.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 стверджував, що він є членом СТ «Десенка», у зв'язку з чим йому було видано членську книжку, крім того, він сплачував всі внески (квитанції).

ОСОБА_3 в свою чергу заперечував та наголошував на тому, що ОСОБА_2 сплатив внески (квитанції) не в повному обсязі. В той же час, з членської книжки ОСОБА_2 не видно, з якого часу він є членом СТ «Десенка».

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Апеляційного суду Київської області від 15 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили, визнано право членства ОСОБА_2 у СТ «Десенка».

Разом з тим, питання членства не є предметом розгляду цієї справи, а тому доводи ОСОБА_2 є безпідставними, у зв'язку з чим відхиляються колегією суддів.

Доводи ОСОБА_3 про те, що вже розглядалась справа між тими самими сторонами та про той самий предмет і ОСОБА_2 було відмовлено в задоволенні позову до нього, ОСОБА_3 про визнання інформації недостовірною, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки предметом розгляду справи було відшкодування моральної шкоди, у зв'язку з чим рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва від 17 грудня 2015 року, відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди. Як встановлено рішенням суду І інстанції та ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_8 не заявляв позовних вимог про визнання недостовірною інформації, поширеної ОСОБА_3, яка порушує його особисті немайнові права, крім того, вказана інформація не визнавалась недостовірною.

Інші доводи, наведені скаржниками в апеляційнихскаргах, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Крім того, судом вірно вирішено питання про розподіл судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: Л.Д.Поливач

Н.В.Поліщук