Справа № 357/5846/16-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/201/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 22 02.11.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою фермерського господарства «Чудова марка» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року у справі за позовом селянського фермерського господарства «Горизонт -2» до ОСОБА_2, фермерського господарства «Чудова марка», треті особи: приватний нотаріус Білоцерківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Управління Держгеокадастру у Білоцерківському районі Київської області, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та скасування його державної реєстрації,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року селянське фермерське господарство «Горизонт -2» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивувало наступним:

05 листопада 2012 року між господарством та ОСОБА_2 було укладено договір оренди належної їй на праві власності земельної ділянки загальною площею 2,7299 га, що розташована в межах Михайлівської сільської ради Білоцерківського району Київської області, кадастровий номер :04:006:0002. Строк оренди було встановлено у 5 років. Договір був зареєстрований 26 листопада 2012 року управлінням Держкомзему у Білоцерківському районі, про що вчинений запис у Державному реєстрі земель за №06541. Умови вищевказаного договору СФГ «Горизонт -2» виконувало належним чином, і на даний час продовжує користуватися зазначеною земельною ділянкою.

Як стало відомо позивачу, 06 травня 2016 року між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Чудова марка» відносно вищезгаданої земельної ділянки був укладений договір оренди б/н, який 10 травня 2016 року був зареєстрований приватним нотаріусом Білоцерківського міського округу ОСОБА_3, індексний номер 29583808, номер запису про речове право 14490214.

Позивач вважає, що факт укладення спірного договору оренди порушує його права та законні інтереси як належного користувача спірної ділянки, у звязку з чим просив суд на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України та Закону України «Про оренду землі» визнати укладений 06 травня 2016року між ОСОБА_2 та ФГ «Чудова марка» договір оренди земельної ділянки недійсним та скасувати його державну реєстрацію, а також стягнути з відповідачів на його користь судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016 року позовні вимоги СФГ «Горизонт -2» задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач (ФГ «Чудова марка»)подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом невірно встановлено обставини справи та невірно були витлумачені та застосовані норми чинного законодавства. Оскільки на підставі п.30 договору оренди землі від 05.11.2012р. допускається розірвання договору в односторонньому порядку, а тому з дня отримання орендарем відповідної заяви ОСОБА_2 від 04.05.2016р. договір є розірваним, відтак ніщо не перешкоджало власнику передавати спірну землю в наступне користування на правах оренди. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

Задовольняючи позов, суд першої інстанції насамперед виходив з того, що не може вважатися законним договір про передачу в оренду земельної ділянки в період дії іншого договору, за яким ця ж ділянка вже перебуває в оренді іншого орендаря. Свою незгоду з такими висновками суду апелянт обґрунтовував тим, що:

-суд першої інстанції безпідставно не прийняв факт розірвання договору оренди між позивачем та власником землі відповідно до направленого повідомлення останнього про припинення договірних відносин між ними за процедурою, встановленою п. 30 укладеного між ними договору оренди;

-договір оренди, яким позивач обґрунтовує порушення своїх прав, є недійсним, відтак не може слугувати підставою для задоволення позову.

Проаналізувавши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодися з вищевказаною позицією апелянта.

У відповідності до положень ст. 31 «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором. З аналізу вказаної норми вбачається, що за загальним правилом, одностороннє розірвання договору оренди не допускається, що кореспондується й з звичайною практикою ділового обороту. Лише у разі, коли буде встановлено, що при укладенні договору оренди сторони досягли домовленості щодо надання одній або обом сторонам договору права на його розірвання за власною ініціативою, законодавець допускає можливість припинення договірних стосунків таким чином.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Враховуючи наведені норми процесуального законодавства та зважаючи на положення ст. 31 ЗУ «Про оренду землі», для того, аби суд мав право прийняти посилання апелянта на те, що договір оренди між власником землі та позивачем було розірвано в односторонньому порядку за ініціативи ОСОБА_2, відповідач насамперед повинен був беззаперечно довести, що таке право на одностороннє розірвання було наявне у орендодавця відповідно до умов укладеного між сторонами договору.

З аналізу представлених до суду примірників договору оренди землі № 92 між СФГ «Горизонт -2» та ОСОБА_2 від 05 листопада 2012 року вбачається, що певні частини договору мають типову («бланкову») структуру, в яких мало бути зазначено вибір сторін договору між діаметрально протилежними його певними умовами. Зокрема, це стосується й положень п. 30 договору, в якому з одного боку вказано на недопустимість одностороннього розірвання договору, а з іншого на можливість такого розірвання та регламентацію процедури цього. При цьому така структура договору стосується не тільки зазначеного пункту. Наприклад п. 31 договору зазначає, що «перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є (не є) підставою для зміни умов або розірвання договору». З наведеного вбачається, що при укладенні договору оренди його сторони мали б обрати один з двох наявних варіантів та відповідним чином беззаперечно та недвозначно вказати такий свій вибір в договорі. Зокрема, це стосується й права на одностороннє розірвання договору.

В ході розгляду справи позивачем було представлено до суду екземпляр договору оренди землі № 92 від 05 листопада 2012 року, в якому шляхом закреслення положень про допустимість одностороннього розірвання встановлена неможливість такої дії в односторонньому порядку. В той же час такі закреслення не були посвідчені відповідними підписами сторін договору, на чому слушно наголошував й апелянт. Більш того, з іншої сторони до суду було представлено екземпляр договору, в якому зазначення вибору між наявними варіантами взагалі відсутнє. Не було представлено до суду й інших допустимих та належних доказів з приводу того, який же з двох варіантів було погоджено сторонами при укладенні договору. Зважаючи на протирічливість представлених доказів з наведеного приводу, суд приходить до висновку про те, що в ході розгляду справи не було належним чином доведено ні того, що сторони договору погодили можливість одностороннього розірвання договору, ні того, що таке розірвання є забороненим, відтак жодне з таких тверджень не може бути прийняте судом.

Оскільки в ході розгляду справи не було доведено, що умовами укладеного між СФГ «Горизонт -2» та ОСОБА_2 05 листопада 2012 року договору оренди землі № 92 його сторонам було надане право на розірвання договору в односторонньому порядку, діє передбачене ст. 31 «Про оренду землі» загальне правило про неможливість такого одностороннього розірвання договірних відносин. За таких умов висновки суду першої інстанції про те, що на час укладення між ОСОБА_2 та ФГ «Чудова марка» оскаржуваного договору оренди спірна земля вже перебувала в користуванні позивача відповідно до договору оренди землі з СФГ «Горизонт -2» від 05 листопада 2012 року, відповідають обставинам справи та вимогам чинного законодавства, відтак апеляційна скарга з цього приводу не підлягає до задоволення.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апелянта з приводу незаконності рішення суду першої інстанції у звязку з недійсністю договору оренди землі між СФГ «Горизонт -2» та ОСОБА_2 У відповідності до встановленої положеннями ст. 204 ЦК України презумпції правомірності правочину правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Чинним законодавством України прямо не передбачено недійсності такого договору, відтак посилання на недійсність такого правочину потребує доведення в судовому порядку. В той же час відповідачем не було представлено до суду доказів існування будь-якого рішення суду з приводу недійсності вищевказаного договору. Не є предметом дослідження дійсність/недійсність такого договору й в даній справі. За таких умов колегія суддів апеляційного суду вважає, що вищевказані посилання апелянта не знайшли свого підтвердження, відтак не можуть слугувати підставою для зміни/скасування рішення суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, належно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому передбачених законом підстав для скасування рішення суду при апеляційному розгляді не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фермерського господарства «Чудова марка» відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2016року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4