САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/1532/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06.10.2017 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: Самарський районний відділ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом зняття з реєстрації та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5, треті особи: Самарський РВ у м. Дніпрі ГУ ДМС України в Дніпропетровській області, Управління-служба у справах дітей Самарської районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом зняття з реєстрації та про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серії АВА № 0713474 від 05.06.1999 року № 2-279 їй належить житловий будинок №6 по вул. Бестужева в м. Дніпро. На прохання своєї онучки ОСОБА_2, дозволила останній стати на реєстраційний облік, оскільки ОСОБА_2 ніде на реєстраційному обліку не перебувала. З жовтня 2007 року ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 з її дозволу поселилися у вищевказаному будинку. 14 лютого 2008 року, також з її дозволу, ОСОБА_3 був зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту спільного проживання у будинку вона разом із відповідачами мала спільний бюджет щодо утримання будинку та вели спільне господарство. Після народження другої дитини, відповідачі прийняли рішення за власним бажанням залишити домоволодіння та разом зі своїми малолітніми дітьми 24.08.2010 року, зібравши всі свої особисті речі, та особисті речі своїх дітей, в тому числі дитячі іграшки, виїхали на постійне проживання в інше жиле приміщення, в саме в будинок №8 по вул. Бестужева в м. Дніпрі. З моменту виселення відповідачів з її будинку, їй самостійно довелося нести витрати на утримання будинку, але вже із розрахунку всіх зареєстрованих осіб, тобто з урахуванням реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3 За цих обставин, вона спробувала вирішити це питання разом із відповідачами у грудні 2010 року, але не досягнувши будь-якого порозуміння з цього питання була вимушена у лютому 2011 року звернутися до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у здійсненні права власності. В свою чергу, у вересні 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічною позовною заявою до неї про вселення та встановлення права користування жилим будинком. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 16.03.2012 року у справі №2-436/124/12, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.05.2012 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.08.2012 року, в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком шляхом зняття з реєстраційного обліку відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та інтересах дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до неї про вселення задоволено. Прийнято рішення вселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в будинок №6 по вул. Бестужева в м. Дніпрі. Після прийнятого у 2012 році рішення суду про вселення ніхто із відповідачів, а ні ОСОБА_2, а ні ОСОБА_3 жодного разу житлом не цікавились, з моменту свого виселення у серпні 2010 року та по сьогодення, жодного разу не сплачували комунальних послуг, не несли втрат на утримання домоволодіння та не звертались до неї з проханням про вселення, тобто з моменту добровільного виселення ніколи не намагалися поселитися до будинку і проживати там. 12.04.2016 року та 07.12.2016 року, з метою встановлення факту проживання зареєстрованих осіб за адресою: м. Дніпро, вул. Бестужева, буд.6, Головою квартального комітету №24 ОСОБА_6 у складі комісії разом з фізичними особами ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було проведено обстеження належного їй домоволодіння № 6 та встановлено, що за даною адресою зареєстровано четверо громадян: ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3 При обстеженні було встановлено, що ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації з 2012 року. Як зазначено в акті обстеження домоволодіння від 12.04.2016 року та від 07.12.2016 року фактично в домоволодінні за адресою: м. Дніпро, вул. Бестужева, буд. 6 проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 такими, що втратила право користування домоволодінням №6 по вул. Бестужева у м. Дніпро, що є підставою для зняття з реєстраційного обліку за даною адресою.

Позивач та її представник в судове засідання не зявилися, але надали заяву, у якій підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити на підставі обставин, викладених у позовні заяві.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, причини неявки суду невідомі, повідомлялися належним чином, через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпровя», у звязку з чим суд вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 224-225 ЦПК України.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить будинок №6 по вул. Бестужевій у м. Дніпро з господарськими будівлями, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом (а.с.6).

Крім позивача у будинку також зареєстровані відповідачі ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою про склад сімї та копією витягу з домової книги (а.с.7-9).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 не проживають у вищезазначеному будинку з 2012 року, що підтверджується актами обстеження домоволодіння від 12.04.2016 року та 17.12.2016 року (а.с.10-11).

Таким чином, суд знаходить встановленим той факт, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та їх діти ОСОБА_4, ОСОБА_5 з 2012 року добровільно та без поважної причини не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_6 (м. Дніпропетровську), що є підставою для визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що відповідачі не мешкають в спірному будинку з 2012 року, самостійно зніматися з реєстраційного обліку не бажають, чим порушують майнові права та інтереси позивача.

Таким чином, суд доходить висновку про те, що вимоги позивача про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням обґрунтовані, отже підлягають задоволенню.

Керуючись ст.405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8, та їх неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_9, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_10, такими, що втратили право користування домоволодінням №6 по вул. Бестужева у м. Дніпро, що є підставою для зняття їх з реєстраційного обліку за даною адресою.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.П.Румянцев