Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/844/17
Провадження №: 2/332/498/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2017 р. м. Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Мєркулової Л.О.,

при секретарі Жечевій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача - ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

Відповідач звернувся до позивача ОСОБА_1 з зустрічним позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

У своєму позові позивач вказала, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 11.01.2003 року.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З 18 березня 2003 року вона стала проживати та була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_3 в якості дружини відповідача, яка належить відповідачу на праві власності.

Під час проживання в квартирі в якості члена сім'ї власника квартири позивач користувалася квартирою без обмеження, будь-якої домовленості з відповідачем про порядок користування квартирою не було.

З 2015 року відповідач став створювати для неї нестерпні умови для проживання. Це виразилося в тому, що він влаштовував скандали, допускав рукоприкладство.

З цього приводу позивач неодноразово зверталася в міліцію, але це не допомагло.

05 грудня 2015 року, відповідач забрав в неї ключі від вхідних дверей квартири і перестав пускати її в квартиру, у зв'язку з чим вона змушена тимчасово проживати у своєї матері в гуртожитку.

Відсутність позивача в квартирі викликана умисними діями відповідача, який вигнав її з неї, не давши в ній проживати.

Добровільно піти з квартири вона не могла, оскільки прожила в ній більше 15 років, брала участь в утриманні квартири, її ремонті. У квартирі залишилися її речі та придбані сумісно з відповідачем: диван, стінка, кухня, кондиціонер, посуд, холодильник, пральна машина, телевізор.

Іншого житла позивач не має.

Весь цей час позивач неодноразово намагалася добровільно домовитися з відповідачем, щоб він не чинив їй перешкод в проживанні квартири разом з їх дітьми.

Однак, відповідач агресивно сприймає намагання позивача.

У зв'язку з цим позивач вимушена звернутися до суду з цим позовом.

У своєму позові позивач просить усунути перешкоди їй, ОСОБА_1, в користуванні квартирою № 54 буд. 34 по вул. Історичній в м.Запоріжжі та вселити її в квартиру АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5 позов підтримали і просять його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач позов ОСОБА_1 не визнав і звернувся із зустрічним позовом про визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право користування жилим приміщення, а саме квартирою №54 в будинку №34 по вул.Історичній в м.Запоріжжі.

У своєму зустрічному позові відповідач вказав, що він, ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на квартиру підтверджується свідоцтвом про право власності на житло №2440 від 26.12.1997 р.

З позивачем по справі він перебував у шлюбі з 11.01.2003 року. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, які проживають з відповідачем.

На даний час за рішенням Заводського районного суду їх шлюб розірвано, але позивачка подала апеляційну скаргу.

Підставою звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу є те, що відповідачка ОСОБА_1 з березня 2015 року, покинула родину, а саме відповідача з дітьми та проживає окремо. Відповідно до рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 14.03.2017р. з відповідачки стягнуто аліменти на користь відповідача на утримання неповнолітніх дітей.

Позивачка добровільно пішла з сімї, залишивши дітей з відповідачем.

З березня 2015 року, вона не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6,б.№ 34 кв. 54, її речей в квартирі немає. Перешкод в користуванні квартирою позивачу ніхто ніколи не чинив. Відповідач сплачує комунальні платежі одноособово, що підтверджується копіям квитанцій. Позивачка не несе жодних витрат на утримання квартири та оплату комунальних послуг.

Жодної домовленості між відповідачем та позивачкою не існує. Вона добровільно залишила надане їй як члену сімї житлове приміщення, зібравши свої речі та обрав інше місце проживання. Позивачка не проживає в зазначеній квартирі понад два роки.

У своїй зустрічній заяві відповідач просить визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_3.

У судовому засіданні відповідач підтримав свою зустрічну позовну заяву та просить її задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_1 просить відмовити.

Дослідивши докази по справі, вислухав пояснення позивача та її представника, пояснення відповідача, свідків, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а зустрічний позову ОСОБА_2 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 11.01.2013 року. На теперішній час їх шлюб розірвано за рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя, але рішення законної сили не набрало.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується свідоцтвами про народження відповідно серії 1-ЖС № 137432, виданим 30.10.2003 року відділом РАГС Заводського районного управління юстиції м. Запоріжжя. актовий запис № 395, та серії 1-ЖС №160214, виданим 02.12.2010 року Заводським відділом РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис №561.

Із технічного паспорту та свідоцтва № 2440 про право власності на житло від 26.12.1997 року на квартиру АДРЕСА_4 встановлено, що ОСОБА_2 є її власником.

Із копій квитанцій про сплату комунальних послуг встановлено, що відповідач по справі одноособово несе витрати по оплаті комунальних послуг.

Із розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району № 607р від 09.12.2016 року встановлено, що ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, а фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_5, звернулась із заявою, в якій вона просила встановити графік спілкування з малолітніми дітьми, які мешкають з батьком ОСОБА_2

Беручи до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до кожного з них, акти обстеження проживання обох батьків, стан здоровя дітей, їх вікові та психолого - фізіологичні потреби, враховуючи висновок відділу по Заводському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради та рішення комісії з питань захисту прав дитини, виходячи з інтересів малолітніх, було вирішено встановити графік спілкування матері - ОСОБА_1 з малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, один будній день з 17-00 до 19-00 години та в суботу з 09-00 до 20-00 години. ОСОБА_1

Із висновку Заводського ВП Дніпровського відділу ГУНП в Запорізькій області від 08.02.2017 року встановлено, що до відділу поліції звернувся ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 із заявою, в якій просив зафіксувати факт порушення його дружиною ОСОБА_1 графіка спілкування з його сином, який було встановлено опікунською радою.

Із висновку Заводського ВП Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 15.03.2017 року встановлено, що до Заводського ВП надійшло повідомлення про те, що АДРЕСА_6 родич не пускає до квартири. В ході перевірки було виявлено,що ОСОБА_1 не пускає до квартири АДРЕСА_7 її чоловік ОСОБА_2 у звязку з тим, що вона має намір розірвати шлюб На момент виїзду поліції порушень громадського порядку не виявлено, із заявами та скаргами ніхто не звернувся. За результатами перевірки було прийнято рішення про припинення перевірки за відсутністю складу правопорушення.

Аналізуючи у сукупності зібрані докази, суд приходить до наступних висновків.

Із пояснень позивачки встановлено, що вона залишила спірну квартиру, яка належить її чоловіку два роки назад у 2015 році, у звязку з тим, що чоловік побив її і вигнав з квартири.

Суд звернув увагу на той факт, що позивач звернулась до суду за захистом своїх прав тільки через 2 роки, як залишила спірну квартиру.

Позивачем не було надано доказів того, де вона весь цей час проживала, чи зверталась до правоохоронних органів, як вона виконувала свої батьківські обовязки щодо своїх малолітніх дітей.

Позивач звернулась до поліції тільки перед поданням позову до суду, але в ході перевірки ніяких порушень встановлено не було.

Суд не узяв до уваги наданий позивачем витяг з кримінального провадження №00003114 від 12.02.2015 року за ч.1 ст.125 КК України, як доказ того, що відповідач завдав позивачу тілесні ушкодження, оскільки провадження у справі закрито.

Аналізуючи розпорядження голови Заводської районної адміністрації суд вважає, що позивачка добровільно залишила своїх дітей та чоловіка, і вселилася до іншого житла за адресою: АДРЕСА_8, своїх обовяків матері не виконувала, а тому їй дозволили спілкуватися з дітьми 2 дні на тиждень. Крім цього, з позивачки стягнуто аліменти на користь своїх малолітніх дітей, що також підтверджує той факт, що вона кинула своїх дітей, аліментів не бажає платити і діти повністю знаходяться на утриманні батька, відповідача по справі.

Суд не узяв до уваги твердження позивача, що відповідач її вигнав, неодноразово бив її, не дає спілкуватися з дітьми, але їй нікуди забрати дітей до себе, бо в гуртожитку немає місця, оскільки ці доводи ніякими доказами ні підтверджуються.

Допитана в якості свідка рідна сестра позивачки ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона півроку проживала в квартирі у сестри. В її присутності відповідач три рази бив сестру. Сестра зверталась до поліції з приводу того, що їй не дають дітей.

Суд не узяв до уваги пояснення свідка ОСОБА_6, оскільки вона є рідною сестрою позивача і є зацікавленою особою, і крім цього, в матеріалах справи немає жодного доказу того, що позивачка знімала побої, що вона зверталась до правоохоронних дій з приводу неправомірних дій відповідача і ці факти знайшли підтвердження.

Таким чином, судом встановлено, що позивач не довела, що відповідач по справі чинить їй перешкоди в користуванні квартирою № 34 в будинку № 54 по вул. Історичній в м.Запоріжжі, добровільно залишила спірну квартиру, забрала всі свої речі, витрат по оплаті комунальних послуг не несла, до спірної квартири не мала намір вселятися протягом двох років, не зверталася до суду про поділ спільного майна подружжя,і крім цього з власником (наймачем) квартири, відповідачем по справі спільне господарство не веде.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_2, судом встановлено, що ОСОБА_1 без поважних причин протягом 2 років не користувалася спірною квартирою, яка належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2, її речей в ній немає, вселилася до іншого житла на постійне місце проживання, звязок з дітьми втратила, що підтверджується висновком служби у справах дітей.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч.2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Таким чином, суд приходе до висновку, що позов ОСОБА_1 не знайшов свого обґрунтування та доказів у судовому засіданні і тому задоволенню не підлягає, а зустрічний позов ОСОБА_2 повністю знайшов своє обґрунтування і докази, і тому підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст..64, 156 ЖК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_9.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі протягом 10 днів апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення 10-денного строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу, але рішення не скасовано, рішення набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Л.О.Мєркулова