Провадження № 2-о/201/210/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді Федоріщева С.С.,

за участі секретаря судового засідання - Кияшко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпрі заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Соборний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, де заінтересованою особою є Соборний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить встановити факт народження дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим від батьків: мати- ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батько - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування своєї заяви ОСОБА_1 посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, народилася дівчинка, від батьків, що не перебувають у шлюбі: мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянка України, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та батько - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2., про що отримала медична довідка про народження від 26 липня 2017 року НОМЕР_1, яка видана медичним закладом «Симферопольский клинический родильный дом № 1». З метою здійснення реєстрації народження доньки він, як батько дитини звернувся до Соборного районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, однак у видачі свідоцтва йому відмовлено через відсутність документа, який би підтвердив законність народження дитини на території України, тобто надано медичне свідоцтво про народження, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 року № 545, що й стало підставою звернення до суду.

Заявник в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомила, однак надав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності та задовольнити його вимоги.

Представник зацікавленої особи, належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справ в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

Суд, розглянувши подані заявником матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку про необхідність задоволення заяви ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Згідно ст. 4 ЦПК України , здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Нормами ст. 5 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників цивільного процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені будь-які факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих або майнових прав фізичних осіб.

Згідно із ст. 257-1 ЦПК України справи про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Судом встановлено та матеріалами справи також підтверджено, що громадянка України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку - ОСОБА_3, в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, що підтверджується медичним свідоцтвом про народження НОМЕР_1 від 26 липня 2017 року (а.с. 7). Батьком дитини є ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, який не перебуває в офіційному зареєстрованому шлюбі з матір'ю дитини, але визнає, що він є батьком дитини.

З метою реєстрації народження дитини, заявник звернувся до органів РАЦС для отримання свідоцтва про народження дитини, проте отримав відмову № 1130/14.3-08 від 11 жовтня 2017 року через відсутність документа, який би підтвердив законність народження дитини на території України, а саме медичного свідоцтва про народження належної форми (а.с. 8).

У відповідності з п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, встановлення такого факту вирішується в судовому порядку.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню (ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України).

Частиною 4 ст. 49 ЦК України передбачено, що реєстрація актів цивільного стану проводиться відповідно до закону. Народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміна імені, смерть підлягають внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

За ч. 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що державна реєстрація актів цивільного стану у встановлених законом випадках є обов'язковою.

Відомості про народження особи підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження.

Відповідно до абз. 2 ч.2 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Згідно до абз. 5 ч.4 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Відповідно до ч.8 ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація народження дитини, яка досягла одного року і більше, проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем проживання дитини за заявою батьків або інших заінтересованих осіб за наявності документів про народження і перебування дитини під наглядом закладу охорони здоров'я та довідки з місця проживання дитини.

Згідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно, до Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. З, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до п. 1 постанови № 5 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Встановлення факту народження для заявника має юридичне значення. Сам факт народження нею дитини у м. Сімферополь, автономної Республіки Крим підтверджується наданими суду медичними документами. Факт перебування та проживання на території України, яким на даний час є м. Дніпро, заявник підтверджується наданими суду витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання (а.с. 5), а також доводами, викладеними ним у заяві.

Даючи оцінку допустимості лікарському свідоцтву про народження НОМЕР_1 від 26 липня 2017 року, відповідно до якого вбачається, що громадянка України ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, Автономна Республіка Крим, народила дівчинку, що видана установою на тимчасово окупованій території України, суд керується ч. 2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки вищезазначеного доказу, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи вищевикладене, зважаючи на те, що у даному випадку, з метою не порушення прав як заявника, так і малолітньої дитини, зважаючи на те, що іншим чином встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_5 доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, від батька ОСОБА_1 не представляється можливим, а встановлення даного факту дасть йому можливість отримати в органах державної реєстрації актів цивільного стану свідоцтво про народження дитини, слід дійти висновку, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України (п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. 3, 4,5, 10, 11,14,57,58, 60, 212-215, 218, 234, 235, 257-1, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Соборний районний у м. Дніпрі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України - задовольнити.

Встановити факт народження дитини ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 в м. Сімферополь, Автономної Республіки Крим, батьками якої є:

- мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянкою України, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1;

- батько - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2.

Рішення допустити негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.С. Федоріщев