21 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КузнєцоваВ.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни, заінтересована особа - ОСОБА_6,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни, заінтересована особа - ОСОБА_6
На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що постановою державного виконавця ВП № 31393035 від 24 лютого 2016 року про передачу майна стягувачу постановлено: передати в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, стягувачеві ОСОБА_6 1/4 частину двокімнатної квартири № 12 загальною площею 54,7 кв. м. в буд. АДРЕСА_1, вартістю 256 500 грн на загальну суму 256 500 грн, що належить боржнику ОСОБА_4
Зазначену постанову винесено у межах виконавчого провадження
ВП № 31393035 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-4198/11, виданого 14 лютого 2012 року Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 7 745 206 грн 30 коп.
ОСОБА_4 вказував, що винесенням постанови були порушені його законні права та інтереси, як боржника у виконавчому провадженні, а тому просив визнати постанову державного виконавця ВП № 31393035 від
24 лютого 2016 року про передачу майна стягувачу неправомірною та скасувати її.
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня
2016 року в задоволенні скарги відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року залишено без змін.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від
08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року та постановити нову ухвалу, якою скаргу задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що оскаржувані дії державного виконавця вчинені відповідно до закону та в межах повноважень.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень ДВС ГУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження № 31393035 з примусового виконання виконавчого листа
№ 2-4198/11, виданого 14 лютого 2012 року Дарницьким районним судом
м. Києва про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 заборгованості в розмірі 7 747 026 грн 30 коп.
ОСОБА_4 є боржником у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа № 2-4198/11.
Згідно висновку ПП «Консалтиногова група «Агро-Експерт» від
03 квітня 2015 року про вартість майна, стартова ціна 1/4 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_4 становила 256 500 грн.
Згідно протоколу № 129363 від 23 листопада 2015 року електронні торги по лоту № 107522 не відбулись у звʼязку із відсутністю допущених учасників торгів.
Відповідно до акту уцінки арештованого майна від 08 липня
2015 року загальна вартість майна після уцінки становить 230 850 грн.
Відповідно до акту уцінки арештованого майна від 21 жовтня
2015 року загальна вартість майна після уцінки становить 205 200 грн.
Постановою державного виконавця від 24 лютого 2016 року про передачу майна стягувачу передано в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію, ОСОБА_6 1/4 частину двокімнатної квартири № 12 загальною площею 54,7 кв. м. в буд. АДРЕСА_1, вартістю 256 500 грн - на загальну суму 256 500 грн, що належить боржнику ОСОБА_4
Відповідно до ст. 383 ЦПК Українисторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
За змістом ч. 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», чинної на момент винесення оскаржуваної постанови, майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»,чинної на момент винесення оскаржуваної постанови, визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».
Згідно ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»,чинної на момент винесення оскаржуваної постанови, звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно.
Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно (ч. 9 ст. 62 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження»,чинної на момент винесення оскаржуваної постанови).
Розглядаючи скаргу, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку, що прилюдні торги не відбулись, а тому сплив шестимісячного строку чинності звіту про оцінку майна, не дає підстав для висновку про порушення вимог закону з боку державного виконавця при передачі стягувачу майна за стартовою ціною.
Разом з тим, суд апеляційної інстанцій вірно зазначив, що Закон України «Про виконавче провадження», чинної на момент винесення оскаржуваної постанови, не зобов'язує державного виконавця проводити додаткову оцінку при передачі майна стягувачу, тому державний виконавець правомірно здійснив передачу майна стягувачу без проведення повторної оцінки.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
За таких обставин, у силу п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвали суду без змін, оскільки їх прийнято з додержанням вимог закону.
Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_7, відхилити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 08 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 29 листопада 2016 року в справі за скаргою ОСОБА_4 на дії та рішення головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Григорян Олени Грайровни, заінтересована особа - ОСОБА_6 залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова