Справа №551/826/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" травня 2017 р. Шишацький районний суд Полтавської області в особі головуючого - судді Колоса Ю.А., при секретарі Кирда Н.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «ПриватБанк» звернулось до Шишацького районного суду Полтавської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтовується наступними доводами:

27 червня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та громадянином ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, який складається з заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг», «Правил користування платіжною карткою» та «Тарифів банку», згідно якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 21600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

При укладанні Договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, відповідно до якої, укладений Договір є договором приєднання.

Відповідно до п.6.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов`язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками за використання кредиту, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, визначених Договором.

Згідно ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, у разі невиконання зобов`язань за договором позичальник зобов`язаний на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту) оплати винагороди банку.

За умовами кредитного договору при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов`язань, передбачених цим Договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 гривень + 5% від суми позову.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у розмірі, встановленому Договором.

В порушення вимог ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України та умов Договору відповідач свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за кредитним договором не виконував належним чином, не сплачував грошові кошти на погашення кредиту, відсотків та інших витрат, у зв`язку з чим, станом на 30.06.2015 року, має заборгованість у сумі 5573,46 грн., яка складається з наступного: 335,91 грн. - заборгованість за кредитом, 2484,05 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 2250 заборгованість за пенею та комісією, 250,00 грн. штраф відповідно (фіксована частина) та 253,50 грн. штраф (процентна частина).

Ухилення відповідача від виконання своїх зобовязань за вказаним кредитним договором порушує права позивача. У зв`язку з цим, посилаючись на норми ст.ст. 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, ст. 3, 15, 107 ЦПК України, позивач просить стягнути на його користь з відповідача заборгованість у вищевказаній сумі, а також судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання не з`явились, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином.

У письмових запереченнях на позов представник відповідача позов не визнала у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог, вказувала, що позивачем пропущено строк позовної давності та подала до суду письмову заяву про застосування строку позовної давності.

У письмових запереченнях на позов представник відповідача вказала, що кредитна заборгованість за карткою відповідача була повністю погашена нею особисто в липні 2012 року. Кредитна картка була здана нею до Шишацького відділення ПриватБанку та в її присутності знищена шляхом перерізання працівником банку ОСОБА_3 .

В лютому 2013 року банк без будь-яких підстав переніс заборгованість, що, нібито, існувала на зарплатній картці ОСОБА_1 , яка була здана ним при звільненні з роботи ще в 2009 році, на кредитну картку і в подальшому на вказану перенесену суму боргу банк нараховував відсотки та штрафні санкції. Довідка про закриття кредитної картки їй видана не була, оскільки згідно пояснень працівників банку, за її отриманням повинен був звернутись особисто ОСОБА_1 , який перебував поза межами України.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 27.06.2008 року між позивачем та відповідачем шляхом підписання останнім заяви про оформлення на його ім`я кредитної картки укладено договір про надання банківських послуг б/н. Даний договір складається з Анкети-заяви з пам`яткою клієнта (а.с.8), Умов та Правил надання банківських послуг (а.с.10-15), Тарифів у вигляді довідки про умови кредитування (а.с.9).

За умовами даного Договору 27 червня 2008 року відповідачу на додачу до наявної у нього дебетової картки № НОМЕР_1 видано кредитну картку «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» №669825, на яку встановлено кредитний ліміт у сумі 500 грн. (а.с.7).

Як встановлено з виписок по особовому рахунку № НОМЕР_2 (а.с.100-110) відповідач скористався наданим йому кредитом, але через скрутне матеріальне становище мав проблеми з його своєчасним поверненням, що призвело до нарахування відсотків по підвищеній ставці та пені.

В письмових запереченнях на позов представник відповідача вказала, і це не заперечується представником позивача (а.с.75) та підтверджується даними вказаних виписок (а.с.102 зворотній бік, 109), що 06 серпня 2012 року наявна кредитна заборгованість по вказаному рахунку була погашена в повному обсязі.

Згідно письмового пояснення представника позивача та даних виписки по рахунку 07 лютого 2013 року на вказану кредитку картку банком було перенесено заборгованість у сумі 335,91 грн. з зарплатної картки відповідача № НОМЕР_1 , яка зайшла в овердрафт (а.с 75-76, 102 зворотній бік, 109).

В той же час з письмових пояснень представника відповідача вбачається, що вищевказана зарплатна картка була здана до банку відповідачем ОСОБА_1 при його звільненні з військової частини № НОМЕР_3 в листопаді 2009 року.

В матеріалах справи міститься обхідний лист, виданий в/ч НОМЕР_3 на ім`я солдата ОСОБА_1 , звільненого в запас за сімейними обставинами наказом від 30.10.2009 № 41о/с. Напроти графи ПриватБанк міститься штамп Шишацького відділення Полтавського ГРУ ПриватБанку та підпис працівника Кожушка М.О. (а.с.57).

Відповідно до п.9.5 Умов та правил надання банківських послуг картковий рахунок може бути закритий на підставі заяви держателя або Банк має право закрити картковий рахунок, письмово повідомивши держателя. При цьому Держатель повинен, не пізніше 30 днів з дня повідомлення повернути картку в Банк, після чого обслуговування карки припиняється. Держатель повинен погасити всі види заборгованості перед Банком, в тому числі такі, що виникли протягом 30 днів з моменту повернення картки. Банк закриває картковий рахунок у строк не раніше 30 днів з дня припинення обслуговування картки.

Сторонами не заперечується факт повернення дебетової картки № НОМЕР_1 до відділення Приватбанку 12 листопада 2009 року.

З урахуванням положень п.9.5 Умов та правил надання банківських послуг, відповідач ОСОБА_4 зобов`язаний був погасити всі види заборгованості перед Банком по даному рахунку, в тому числі такі, що виникли протягом 30 днів з моменту повернення картки, тобто, в період з 13 листопада 2009 року до 12 грудня 2009 року включно.

Жодних претензій щодо будь-якої заборгованості по вищевказаному рахунку до відповідача з боку позивача не надходило.

За таких обставин, оскільки заборгованість в сумі 335,91 грн. виникла саме по зарплатній картці відповідача №107049, яка, як стверджує у своїх письмових поясненнях представник позивача (а.с.75), зайшла в овердрафт, суд вважає, що перебіг трирічного строку позовної давності за вимогами, щодо стягнення заборгованості з відповідача за картковим рахунком № НОМЕР_1 , починається з 13 грудня 2009 року, коли позивач набув права звернутись в суд з позовом про стягнення заборгованості і закінчується 13 грудня 2012 року.

Позивач до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за даним картковим рахунком не звертався. Натомість, 07 лютого 2013 року позивачем було перенесено заборгованість у сумі 335,91 грн. з зарплатної картки відповідача № НОМЕР_1 , яка зайшла в овердрафт, на кредитну картку № НОМЕР_2 .

Після перенесення вищевказаної суми на кредитну картку № НОМЕР_2 , на перенесену суму нараховувались проценти та штрафи, незважаючи на те, що 06 липня 2012 року вищевказана кредитна картка також була здана у відділення Приватбанку.

При цьому на обґрунтування позовних вимог позивач у позовній заяві вказує, що заборгованість виникла саме по кредитному договору без номера від 27 червня 2008 року, не вказуючи, що заборгованість виникла внаслідок її перенесення з зарплатної картки.

Заявою відповідача про надання кредитної картки від 27 червня 2008 року (а.с.8) та пунктом 5.2 Розділу ІІ «Правила користування платіжною карткою» (а.с.15) Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість погашення наявної кредитної заборгованості шляхом списання коштів з інших рахунків Клієнта.

В той же час, ні заявою, ні Умовами не передбачено право банку здійснювати перенесення заборгованості з зарплатної на кредитну картки та подальшого нарахування відсотків, комісії та неустойки на вказану заборгованість оскільки це суперечить самому визначенню та цілям кредитного договору, наведеним в ч.1 ст.1054 ЦК України. Так, згідно вказаної правової норми за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В даному випадку здійснивши перенесення заборгованості з дебетової платіжної картки на відповідну кредитну картку банк фактично не надавав, а відповідач не отримував жодних грошових коштів (кредиту).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За приписами ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Всупереч вимогам ст.ст.10 та 60 ЦПК України позивач не надав належних доказів на підтвердження правомірності перенесення заборгованості з зарплатної на кредитну картку відповідача більше ніж через 4 роки після закриття вказаної зарплатної картки. Позивач також не довів правомірність нарахування заборгованості по зарплатній картці, не надав доказів існування заборгованості по зарплатній картці в розмірі 335,91 грн.

Крім того, із змісту заяви про видачу кредитної картки відповідачу, судом встановлено, що останній на час написання вказаної заяви вже мав дебетову картку № НОМЕР_1 , за якою його було ідентифіковано (а.с.8), а отже вказана картка обслуговувалась банком на умовах, які імовірно істотно відрізнялися від умов обслуговування кредитних карток. Жодних доказів щодо умов. на яких була видана та обслуговувалась вказана дебетова картка, позивачем суду не надано, а, відтак, суд не вбачає підстав вважати доведеним правомірність виникнення заборгованості по вказаній картці у сумі 335,91 грн., її перенесення 07 лютого 2013 року на кредитну картку відповідача № НОМЕР_2 та подальшого нарахування на вказану суму відсотків комісії, неустойки у вигляді штрафів у зазначених позивачем розмірах.

Суд приймає до уваги також той факт, що у відповідних виписках по особистому рахунку № НОМЕР_2 , що були надані позивачем, зазначено, що 09 червня 2008 року відповідачу встановлено кредитний ліміт у сумі 21600 грн., що відповідає змісту позовної заяви (а.с.10,104). Натомість заява про видачу кредитної картки та «Кредитка Універсальна, 55 днів пільгового періоду» №669825 та встановлення на неї кредитного ліміту у сумі 500 грн. від імені ОСОБА_1 датована 27 червня 2008 року тобто, через 18 днів після встановлення кредитного ліміту в сумі 21600 грн. (а.с.8).

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 27, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Шишацький районний суд в 10 денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - у той же строк з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий