АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий в 1 інстанції - Рибак М.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Лапчевської О.Ф.,

Немировської О.В.,

за участю секретаря Федорчук Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання боргу,-

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

У мотивування вимог посилався на те, що 24 квітня 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір банківського вкладу (депозиту) на вимогу «Вільні гроші» №6023/00-13, відповідно до умов якого він передав банку грошову суму в розмірі 3000 доларів США строком до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу зі сплатою 3,75% річних.

Згодом вклад неодноразово поповнювався, частину коштів він зняв, до залишку 1 950,06 доларів США.

Умови даного Договору були порушені банком в односторонньому порядку з 01.04.2014 року, кошти в сумі 1950,06 доларів США були заморожені, відсотки не нараховані, кошти в сумі 1900 доларів США йому не повернені відповідно до заяви від 11.07.2014 року вх. №7097.

01 листопада 2013 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» №32979/370-13, згідно умов якого він передав банку грошову суму в розмірі 10 000 доларів США строком розміщення 370 днів до 06 листопада 2014 року зі сплатою 11% річних.

Він звернувся до банку із заявою від 06.11.2014 року вх. №1271 про повернення коштів, проте відповідні суми депозитного вкладу та нараховані проценти у строк, передбачений Договором від 01.11.2013 року, не повернув.

У порушення умов Договору від 01.11.2013 року відповідач припинив в односторонньому порядку щомісячне нарахування відсотків та виплата їх без пояснень.

19 травня 2014 року він звернувся до відповідача з проханням про переведення його на обслуговування до відділення банку №3, на що отримав відповідь із пропозицією перейти на обслуговування у будь-яке з відділень, вказаних у переліку та інформацією про подальше обслуговування вкладів шляхом їх переоформлення на вибраному клієнтом відділенні банку.

10 липня 2014 року він повторно звернувся у відділення банку №3, проте відмовився підписувати запропонований договір.

11 липня 2014 року він звернувся у це ж відділення банку за роз'ясненнями стосовно договору.

17 червня 2014 року та 24 лютого 2015 року він подав відповідачу заяви, в яких наполягав на виконанні вимоги щодо повернення йому коштів та вимоги про припинення порушення умов депозитних договорів, однак коштів не отримав.

Його заяви про надання виписок та про довідок про наявність вкладу також залишилися без відповіді, що є порушенням законодавства.

Отже, сума, яка підлягає стягненню з банку, становить 1950,06 доларів США та 10 000 доларів США.

Крім того, з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України слід стягнути 3% річних у розмірі 328,39 доларів США.

Також банк повинен сплати відсотки за користування коштами у розмірі 1 672,83 долари США.

З урахуванням наведеного просив суд:

1) стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу за Договором №6023/00-14 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24.04.2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 2 116,83 долари США, а саме, в розмірі 1950,06 доларів США - основна заборгованість, 102,27 доларів США - відсотки за період з 01.04.2015 року до 28.08.2015 року, 64,50 доларів США - 3% річних;

2) стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на його користь суму вкладу за Договором №32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 01.11.2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 11 834,44 долари США, а саме, в розмірі 10 000 доларів США - основна заборгованість, 1570,56 доларів США - відсотки за період з 01.04.2015 року до 28.08.2015 року, 263,89 доларів США - 3% річних.

Під час розгляду справи ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмету позову, в якій вказував, що 17.09.2015 року в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 року по 17.12.2015 року.

Строк вкладу «Нові гроші» закінчився 06.11.2014 року, а вклад на вимогу «Вільні гроші» мав бути повернений 11.07.2014 року, тобто до введення тимчасової адміністрації, а тому дія тимчасової адміністрації не перешкоджає задоволенню його позовних вимог, враховуючи вимоги ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Одностороння відмова від виконання умов Договорів відповідачем і відмова від обов'язку надавати інформацію у вигляді банківських виписок у порушення Закону України «Про захист прав споживачів» унеможливлює захист його прав і законних інтересів згідно Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», адже загальна сума боргу банку є спірною.

Таким чином, тільки у судовому порядку можливо встановити суму боргу відповідача по депозитних договора.

З урахуванням наведеного просив суд:

1) визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо відмови в односторонньому порядку від надання своїх послуг за Договором №6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24.04.2013 року з 01.04.2014 року неправомірними;

2) визнати дії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо відмови в односторонньому порядку від надання своїх послуг за Договором №32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 01.11.2013 року з 01.04.2014 року неправомірними;

3) визнати суму боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 за Договором №6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24.04.2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 2 116,83 долари США, а саме, в розмірі 1950,06 доларів США - основна заборгованість, 102,27 доларів США - відсотки за період з 01.04.2015 року до 28.08.2015 року, 64,50 доларів США - 3% річних;

4) визнати суму боргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_2 за Договором №32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті від 01.11.2013 року разом з нарахованими відсотками у розмірі 11 834,44 долари США, а саме, в розмірі 10 000 доларів США - основна заборгованість, 1570,56 доларів США - відсотки за період з 01.04.2015 року до 28.08.2015 року, 263,89 доларів США - 3% річних.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про визнання дій неправомірними та визнання боргу відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що судом було встановлено, що терміни повернення вкладів на час введення банком тимчасової адміністрації є такими, що настали та порушені відповідачем, тобто повинно застосовуватися положення п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Обмеження, передбачені ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не поширюються на договори, строк яких сплив.

Матеріалами справи підтверджено, що у межах суми, гарантованої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, кошти йому частково повернені і це стало можливим тому, що згадані обмеження не поширюються на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився.

Наведене свідчить про помилковість висновку суду щодо невизнання дій відповідача неправомірними, а також про неправильне застосування Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» щодо визначення встановлених обмежень для задоволення банком заявлених вимог.

Посилається, що у мотивувальній частині рішення вказано «суд не вбачає законом передбачених підстав для задоволення позовних вимог позивача про стягнення з відповідача банківського вкладу та відсотків та трьох процентів річних та моральної шкоди також слід відмовити». Однак, на початку мотивувальної частини рішення судом було встановлено, що «в ході розгляду справи до суду надійшла заява про зміну предмету позову, в якій позивач просив визнати дії відповідача неправомірними, визнати суму боргу за договором №6023/00-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Вільні гроші» іноземній валюті в розмірі 2116,83 дол. США, визнати суму боргу за договором № 32979/370-13 року банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» іноземній валюті в розмірі 11834,44 дол. США.»

Позовних вимог щодо моральної шкоди ним заявлено не було.

Вказує, що він подавав клопотання про витребування та долучення до матеріалів справи виписки з детальним розшифруванням руху коштів та загального залишку на рахунках станом на 18.09.2015 року. Представник відповідача повідомив про відсутність інформації та трудностями з видачею виписок по договорах, які укладалися у Криму, чим фактично підтвердив порушення умов договорів в односторонньому порядку, однак це оцінки суду не отримало.

Неналежне виконання відповідачем прийнятих на себе зобов'язань за Договорами щодо нарахування та сплати процентів за користування коштами, а також факт наявності простроченого виконання зобов'язань підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Звертає увагу й на те, що суд не надав оцінки його посиланням на ст. 41 Конституції України як акту прямої дії.

Зазначає, що судом залишилося без оцінки припинення нарахування відсотків в сумі 1672,83 долари США, не надання банком інформації щодо відрахувань, залишку коштів та рахунків, на які відповідач самовільно перевів кошти після настання строку для повернення коштів.

Посилається й на те, що суд, відмовляючи у визнанні боргу в сумі коштів, що належать йому на праві власності, порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 24 квітня 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір №6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті, згідно умов якого позивач розмістив у банку грошові кошти в розмірі 3000 доларів США на строк з 24 квітня 2013 року до фактичної дати отримання клієнтом коштів у повній сумі вкладу, розміщеного у банку. За час зберігання та користування коштами банк нараховує та сплачує клієнту проценти на суму вкладу за процентною ставкою 3,75% річних, яка діє на дату укладення цього Договору згідно діючих тарифів комісійної винагороди банку за розрахункове-касове обслуговування депозитних рахунків фізичних осіб. (а.с. 9-10, 12)

01 листопада 2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено Договір-Заяву №32979/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) «Нові гроші» на 370 днів в іноземній валюті, згідно умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в іноземній валюті в сумі 10 000 доларів США на строк з 01 листопада 2013 року по 06 листопада 2014 року. За час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного в п. 1 цього Договору-Заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 11,00% річних. (а.с. 11, 13)

Матеріалами справи підтверджено, що 19 травня 2014 року ОСОБА_2 звертався до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою про переведення на обслуговування депозитних Договорів №6023/00-13 від 24.04.2013 року та №32979/370-13 від 01.11.2013 року з відділення №13 м. Ялта у відділення банку №3 м. Києва. (а.с. 14)

17 червня 2014 року ОСОБА_2 подав до банку заяву, в якій зазначив, зокрема, що за період з 01.04.2014 року по 31.05.2014 року йому не нараховані та не перераховані проценти, а тому просив провести перевірку дій банку щодо виконання умов договорів в частині щомісячної виплати процентів. (а.с. 15)

11 липня 2014 року позивач просив повернути йому кошти за Договором №6023/00-13 про банківський вклад (депозит) на вимогу «Вільні гроші» в іноземній валюті від 24.04.2013 року. (а.с. 16)

25 липня 2014 ОСОБА_2 подав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» заяви про надання виписок по рахункам НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 та НОМЕР_4 про рух коштів, про нараховані та сплачені проценти, а також про залишок коштів на цих рахунка. (а.с. 17, 20)

Цього ж дня позивач також подав заяви про надання довідок щодо наявності вкладів у банку за Договорами №6023/00-13 від 24.04.2013 року та №32979/370-13 від 01.11.2013 року. (а.с. 18, 19)

06 жовтня 2014 року ОСОБА_2 подав скаргу на незаконність дій ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та його посадових осіб. (а.с. 21-26)

06 листопада 2014 року позивач звернувся до банку з заявою повернення коштів за Договором №32979/370-13 від 01.11.2013 року. (а.с. 27)

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 подав до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою, в якій вказав, зокрема, що банк кошти за договорами не повернув, проценти не нарахував, виписки по рахункам не надав, доступ до коштів залишається для нього заблокованим, а також просив розглянути його заяви та виплатити кошти з його рахунків. (а.с. 28)

17 червня 2014 року, 07 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року, 30 жовтня 2014 року та 25 листопада 2014 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на звернення ОСОБА_2 направив останньому листи про можливість переоформлення вкладу в будь-якому за вибором клієнта відділення банку, яке обслуговує клієнтів з Кримського півострова. (а.с. 35-39)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині визнання дій відповідача щодо відмови в односторонньому порядку від надання свої послуг за договорами неправомірними, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять обґрунтованих доказів таких дій відповідача, що знайшли своє вираження саме у відмові в односторонньому порядку від надання своїх послуг за договорами. Крім того дана вимога є неконкретизованою. Позовних вимог щодо визнання дій банку неправомірними в частині неповернення сум вкладів за договорами позивачем заявлено не було.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується в повному обсязі.

Уточнена позовна заява не містить викладу конкретних дій банку, які позивач просить визнати неправомірними.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що фактично він не погоджується з тим, що при визначені суми боргу, яка Фондом гарантування вкладів фізичних осіб визначена йому до сплати в четверту чергу, йому не враховані відсотки за період з 1 квітня по 28 серпня 2014 року і цим порушені його права.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання боргу в сумі 2116,83 доларів США та 11834,44 доларів США за депозитними договорами суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, проте такого способу захисту цивільного права або інтересу як визнання суми боргу діючим законодавством, зокрема ч.2 ст.16 ЦК України, не передбачено.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року по 17 грудня 2015 року (включно) запроваджено тимчасову адміністрацію. (а.с.172 звор.)

Постановою Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898, відкликано банківську ліцензію. (а.с.174 звор.)

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18.12.2015 року №230 розпочато процедуру ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» з 18 грудня 2015 року по 17 грудня 2017 року включно. (а.с.175)

Частина 1 статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначає, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Частина 2 статті 26 Закону передбачає, що вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону (ч.5 ст.26 Закону).

Уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день отримання рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.1 ст.27 Закону).

Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку (ч.3 ст.27 Закону).

З виписок по особовому рахунку ОСОБА_2 вбачається, що станом на 17.09.2015 року на рахунках АТ «Банк «Фінанси та Кредит» знаходились наступні кошти:

- за депозитним договором 32979/370-13 від 01.11.2013 року сума залишку - 9880 дол. США;

- за депозитним договором 6023/00-13 від 24.04.2013 року сума залишку - 1860,18 дол. США.

Станом на 17.09.2015 р. курс долара США за курсом НБУ становив 21,822 грн.

10.11.2015 року ОСОБА_2 отримав гарантовану суму грошового відшкодування в розмірі 200 000,00 грн.

В гарантовану суму грошового відшкодування в розмірі 200 000,00 грн. ввійшли кошти за депозитним договором 6023/00-13 від 24.04.2013 року в сумі 1860,18 дол. США (за курсом НБУ - 40593,96 грн. та за депозитним договором 32979/370-13 від 01.11.2013 року в сумі 7304,63 дол. США (за курсом НБУ становить 159406,04 грн.), що підтверджується виписками по особовому рахунку ОСОБА_2 та витягом зі списку вкладників АТ «Банк «Фінанси та Кредит», яким було виплачено суми відшкодування за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. (а.с.180)

Також з виписки по особовому рахунку вбачається, що за депозитним договором 32979/370-13 від 01.11.2015 року залишилися невиплаченими кошти в розмірі 2 575,37 дол. США.

Частиною 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що кошти одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у такій черговості, зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб, які не є пов'язаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену фондом відноситься до 4 черги.

25.12.2015 року позивач звернувся до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з кредиторською вимогою, та його включено до Реєстру кредиторів банку (4 черга) на загальну суму 60 570,84 грн. (а.с.179)

Таким чином у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах. Процедура повернення вкладу у разі ліквідації банку регламентується статтями 46, 52 вказаного Закону, зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Відтак, вимоги кредиторів банку після прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку підлягають задоволенню в порядку, визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Отримані під час виконання ліквідаційної процедури кошти, спрямовуються у визначеній чинним законодавством черговості, задоволення вимог кредиторів банку поза її межами Законом не передбачено.

Отже, у будь-якому разі в період здійснення ліквідаційної процедури банку задоволення вимог третьої особи має здійснюватися в порядку задоволення вимог кредиторів до банку та черговості, передбачених ст. 52 Закону.

Як встановлено судом, 10 листопада 2015 року ОСОБА_2 виплачено гарантовану суму 200000,00 грн. Фондом гарантування вкладів фізичних осіб та включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів в четвергу чергу, які мають право на задоволення свої кредиторських вимог, що перевищує виплачену за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму. Тобто решта заборгованості в сумі 60 570,84 грн. визнана відповідачем та буде повернута в порядку черговості, передбаченому спеціальним законом.

Крім того, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» покладено повноваження по визначенню розрахункових сум відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду на уповноважену особу Фонду, яка зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, й розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів.

ОСОБА_2 пред'являючи вимоги про визнання боргу до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» фактично не погоджується з загальною сумою визначеною Фондом гарантування вкладів фізичних осіб (200 000 грн. + 60 570,84 грн.).

Отже правовідносини щодо правильності визначення суми відшкодування по вкладах виникли між ОСОБА_2 та Фондом гарантування вкладів фізичних осіб з приводу нарахованої суми до відшкодування, проте вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання неправомірними дій по нарахуванню суми відшкодування та зобов'язання вчинити дії заявлено не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що заявлені позивачем вимоги не підлягають задоволенню, оскільки право визначати розмір відшкодування віднесено до компетенції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, а не до компетенції суду.

Законом визначена певна процедура нарахування заборгованості і ії виплати Фондом гарантування вкладів фізичних осіб. Дія по нарахуванню суми заборгованості вже відбулася і саме з цим рішенням позивач не згоден.

Законом визначено порядок оскарження рішень Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, яким позивач може скористатися і таким чином захистити свою порушене право за доведеності своїх вимог, а не шляхом встановлення суми заборгованості по депозитних вкладах.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Зазначення помилково у мотивувальній частині рішення суду, що не підлягають задоволенню в тому числі і вимоги про відшкодування моральної шкоди, є опискою і не впливають на суть ухваленого рішення.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, дав їм належну оцінку.

Рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді О.Ф. Лапчевська

О.В.Немировська