Справа №489/4771/16-ц
Провадження №2/489/263/17
РІШЕННЯ

іменем України

19 липня 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки і житлового будинку,

встановив:

Позивач просить суд: визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №917180, виданого 19 лютого 2008 року ОСОБА_4; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки і житлового будинку від 22 травня 2009 року; визнати недійсним і скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №905153, виданого ОСОБА_3

Позивач позов підтримала, представник відповідача ОСОБА_3 позов визнала повністю, відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не зявився, представник відповідача ОСОБА_5 міської ради надав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

14 березня 2003 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки житлового будинку №40 по вулиці Кругова в місті Миколаєві.

Рішенням ОСОБА_5 міської ради від 30.11.2007 року №18/37 ОСОБА_4 надано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку по вул.Круговій, 40 в м.Миколаєві на підставі затвердженої технічної документації із землеустрою на підставі замовлення №365 від 28.08.2007 року, згідно якої ОСОБА_4 є власником житлового будинку за вказаною адресою.

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №917180, виданого 19 лютого 2008 року ОСОБА_4, останній є власником земельної ділянки площею 463 кв.м., яка розташована по вулиці Круговій, 40 в місті Миколаєві, з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

22 травня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір дарування земельної ділянки і житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №374, за яким ОСОБА_4 подарував, а ОСОБА_3 прийняла в дар земельну ділянку площею 463 кв.м.: кадастровий номер :04:002:0003, разом із розташованим на ній житловим будинком під літ. А камяним загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., до якого прилягають: літня кухня Б, вбиральня Г, сарай Д, гараж Е, огорожі 2, 4, 5, 6, 7 і споруди 3,І, які розташовані за адресою: м. Миколаїв, вул. Кругова, 40.

На підставі вказаного договору 17 серпня 2010 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №905153, у відповідності до якого остання є власником земельної ділянки площею 0,0463 гектарів по вул. Круговій, 40 в Ленінському районі міста Миколаєва, з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 15 червня 2015 року частково задоволений позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, визнання права власності. Визнано недійсним договір дарування, посвідчений 22 травня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий №374, за яким ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 земельну ділянку площею 463 кв.м., кадастровий №:04:002:0003 із розташованим на цій земельній ділянці житловим будинком під літ. А загальною площею 60,7 кв.м., житловою площею 45,1 кв.м., до якого прилягають літня кухня Б, вбиральня Г, сарай Д, гараж Е, огорожі 2, 4, 5, 6, 7 і споруди 3,І розташовані по вул. Кругова, 40 в м. Миколаєві в частині дарування 1/3 частини вказаного житлового будинку з такою ж частиною прилеглих будівель та споруд. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 14 березня 2003 року матері ОСОБА_6 на 1/3 частини цього житлового будинку.

В силу вимог ч. 3 ст. 61 Цивільно-процесуального кодексу України обставини, що встановленні судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вказаним судовим рішенням встановлено, що побудований подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 житловий будинок, введений за життя останньої в експлуатацію є спільним сумісним майном подружжя, а частка спадкодавця є рівною половині житлового будинку та прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд на час відкриття спадщини. За законом ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як спадкоємці 1 черги за законом мали право на 1/4 частину будинку кожен, а оскільки ОСОБА_4 був непрацездатним на час відкриття спадщини, то він має право на 2/3 частки від 1/4 частки, тобто 1/6 частину будинку, а ОСОБА_1 на 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною прилеглих господарських будівель та споруд.

Відповідно до ч.4 ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Частиною 4 ст. 86 Земельного кодексу України(в редакції на дату отримання ОСОБА_4 державного акту) передбачено, що право спільної власності на землю посвідчується державним актом на право власності на землю.

У звязку із тим, що ОСОБА_6 була власником 1/2 частки житлового будинку №40 по вулиці Кругова в місті Миколаєві, а після її смерті визнано за позивачем право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/3 частки цього житлового будинку, то у ОСОБА_4 не було права на приватизацію всієї земельної ділянки та укладення договору дарування цієї земельної ділянки, оскільки право користування земельною ділянкою також мала ОСОБА_1

Згідно з ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті ст. 203 Цивільного кодексу України встановлено, що, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

У пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам розяснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Як вбачається з матеріалів справи, у ОСОБА_4 не було правових підстав для приватизації всієї земельної ділянки та укладення договору дарування цієї земельної ділянки з ОСОБА_3, яка в свою чергу оформила своє право власності на земельну ділянку.

Виходячи з вищевикладеного та з наданих суду доказів, позов підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 Цивільно-процесуального кодексу України з відповідача ОСОБА_4 на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1102,40 грн., оскільки внаслідок отримання ним державного акту на право власності на земельну ділянку з порушенням прав співвласника житлового будинку та подальше розпорядження земельною ділянкою було протиправним.

На підставі ст. ст. 86, 120 Земельного кодексу України, ст. ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, керуючись ст. 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №917180, виданий ОСОБА_4 ОСОБА_5 міською радою 19 лютого 2008 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №16.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки і житлового будинку від 22 травня 2009 року, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_5 міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованого в реєстрі за №374, в частині дарування земельної ділянки площею 463 кв.м. з кадастровим номером :04:002:0003 по вулиці Круговій, 40 в місті Миколаєві.

Визнати недійсним та скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №905153, виданий ОСОБА_3 ОСОБА_8 міською радою 17 серпня 2010 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №30.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1102 грн. 40 коп.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя