Номер провадження: 22-ц/785/5679/17
Номер справи місцевого суду: 513/72/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Громіка Р.Д., Дрішлюка А.І.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 травня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Саратського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором посилаючись на те, що 20 квітня 2010 року між сторонами укладено кредитний договір б/н, згідно з яким відповідач отримала кредитні кошти, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік, на суму залишку заборгованості. Кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки.

За умовами договору відповідач зобовязана щомісяця сплачувати позивачу платежі, передбачені умовами договору. Однак, ОСОБА_2 порушила умови кредитного договору, не сплачує платежі, не повертає кредитні кошти. Станом на 30 листопада 2015 року має заборгованість за кредитом у розмірі 20291,22 гривень, яку позивач просив стягнути на свою користь, а також стягнути сплачений судовий збір у розмірі 1378 гривень.

Рішенням Саратського районного суду Одеської області від 17 травня 2017 року позовні вимоги задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк заборгованість за кредитним договором б/н від 20 квітня 2010 року у розмірі 20291,22 грн., судовий збір у розмірі 1378 грн..

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернуласядо апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 травня 2017 року та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк» суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що 20 квітня 2010 року року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно умов якого ОСОБА_2 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом.

Пунктом 2 Умов та Правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності.

20 квітня 2010 року ОСОБА_2 було надано кредитну картку № 5577 2129 1356 9946, а 26 жовтня 2012 року кредитна картка перевипущена на нову картку № 5211 5374 3090 3158, що підтверджується довідкою "Приватбанк".

Статею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або стандартних формах, який може бути лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Позичальник ОСОБА_2 висловила свою згоду про укладання кредитного договору саме у вигляді Заяви позичальника та Умов і Правил надання банківських послуг, що підтверджується її підписом у заяві.

Зі змісту заяви, що підписана ОСОБА_2 вбачається, що відповідач ознайомлена з Умовами і правилами надання банківських послуг та погодилась на вказані умови, і згідно виписки по картковому рахунку користувалась кредитним лімітом, шляхом отримання готівки, поповнення картки готівковими коштами. Отримуючи вказані кошти та повертаючи їх банку, ОСОБА_2 визнавала умови укладеного з банком кредитного договору. Питання про визнання договору недійсними відповідач не ставила.

В заяві-анкеті клієнта зазначено початкову суму кредитного ліміту (7000 гривень), однак умовами договору визначено, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити або анулювати кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 вбачається, що кредитний ліміт в сумі 7000 гривень, встановлений 20 квітня 2010 року змінювався 06 листопда 2010 року - 6900 гривень, 06 січня 2011 року 8900 гривень, 25 квітня 2011 року -10900 гривень, 16 грудня 2014 року зменшено кредитний ліміт 9990 гривень, 29 грудня 2014 року встановлено кредитний ліміт - 9990 гривень.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).

Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України).

Згідно ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, укладеним з позивачем, внаслідок чого, станом на 30 листопада 2015 року в неї є заборгованість за кредитом у розмірі 20291,22 гривень, у тому числі заборгованість за кредитом 9895,42 гривень; заборгованість по процентам за користування кредитом 8153,36 гривень; заборгованість за пенею та комісією 800 гривень; штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг фіксована частина - 500 гривень; процентна складова - 942,44 гривень.

Відповідач не заперечувала факт отримання кредитної картки та користування кредитними коштами. Згідно виписки по особовому рахунку, виписки по кредитній картці, в період з 20 квітня 2010 року по 25 грудня 2015 року ОСОБА_2 знімала гроші з кредитної картки готівкою, розраховувалась кредитними коштами в магазині за придбаний товар та інше, частково погашала заборгованість за договором.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору, та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

З викладеного вбачається, що відповідач уклала з позивачем кредитний договір та отримала у банку кредитні кошти, які зобов'язана повернути у строки та в порядку, визначеному договором. Однак, ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконує, не сплачує належні платежі, ухиляється від повернення банку кредитних коштів.

За таких обставин суд обгрунтовано дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 20291 гривня 22 копійки.

Твердження відповідача в частині того, що між нею і банком було укладено договір позики, а не кредитний договір, і нею повернуто суму позики суд правильно вважав необґрунтованим.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір позики є універсальним, тобто може застосовуватися всіма учасниками цивільних правовідносин, а в кредитному договорі позикодавцем (кредитодавцем) є банк або інша фінансова установа. Кредитний договір, на відміну від позики, завжди є оплатним.

Між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, шляхом приєднання відповідача до запропонованого позивачем кредитного договору. Відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в яких зафіксовано умови надання кредиту, строки та умови його повернення, відповідальність за порушення зобов'язання (проценти, штрафи та комісія), тому її твердження про укладення з банком договору позики є безпідставними.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на неповне з`ясування судом обставин укладення кредитного договору, відповідно до якого відповідач не брала на себе зобовязань по сплаті процентів, пені та штрафів, необізнаність про свої права та права банку щодо штрафних санкцій та право банку на зміну їх розміру в односторонньому порядку, неправомірність висновків суду у визнанні анкети-заяви про приєднаня одностороннім договором та невизнання його двостороннім договором, правовідносини якого врегульовані нормами цивільного кодексу, невизнання суми розрахунку штрафних санкцій, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необгрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Саратського районного суду Одеської області від 17 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: Р.Д. Громік

ОСОБА_3