справа №619/1783/17
провадження №2/619/1075/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року

Дергачівський райсуд Харківської області у складі:

головуючого судді Кононихіної Н. Ю.

при секретарі Мєщан І. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дергачі

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором позики, сум боргу з урахуванням інфляції, 3% річних, відшкодування судових витрат»,

ВСТАНОВИВ:

В провадження суду надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором позики, сум боргу з урахуванням інфляції, 3% річних, відшкодування судових витрат». З матеріалів позову вбачається, що:

Позивач - фізична особа ОСОБА_1 та Відповідач ОСОБА_2 мають цивільно-правові відносини, за договором позики грошових коштів від 11.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий № 793. За даним Договором позики ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошову безвідсоткову позику в розмірі 111000грн., яку зобов'язався повністю повернути в строк до 11 червня 2014 року. Договір укладено відповідно до вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України.

Позика було в повному обсязі отримана позичальником до підписання нотаріального договору, про що зазначено п 1. Договору, також про отримання коштів позичальником була складена розписка, копія якої додається.

На цей час 25.10.2013 позичальником ОСОБА_2 повернуто позикодавцеві ОСОБА_1 позику лише частково - в сумі 7299,00грн. про що свідчить копія розписки про отримання грошей, яку склав позикодавець ОСОБА_1, інші кошти не повернуті.

Строк повернення позики відповідно до умов договору сплинув 11 червня 2014 року, сума неповернутих коштів становить 103701,00грн., (111000,00 - 7299,00 = 103701.00).

Відповідно до ст.ст. 526,530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк.

Також, відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Позивач вважає, що штрафні санкції у розмірі 3% річних за період прострочення з 11.06.2014, по теперішній час 18.10.2017 року складають.

(103701,00грн. х 3%/ 365 днів х 1092 днів - 08.06.2017р.) + ( 103701,00 грн х 3%/ 365днів х 135 днів 18.10.1017р.) = 10458,17 грн.

Сума боргу з урахуванням індексу інфляції на час зверненням з позовом до суду становить, а саме інфляційні втрати дорівнюють:

(103701,00 грн х 190,922 % (індекс інфляції за період з червня 2014 року по квітень 2017 року) - 103701,00) + (103701,00 грн х 103,735% (індекс інфляції за період з червня 2017 року по вересень 2017 року)- 103701,00) = 98125,03 грн.

Загалом сума позовних вимог складає 103701,00 + 10458,17+98125,03 = 212320,20 грн.

Тому позивач ОСОБА_1 прохала стягнути з відповідача ОСОБА_2 суму заборгованості за договором позики 103701,00 грн, суму 3% річних за період з 11.06.2014 року по 18.10.2017 року у розмірі 10458,17 грн., інфляційні витрати за цей же період з 11.06.2014 року по 18.10.2017 року у розмірі 98125,03 грн, відшкодування судових витрат 10393,22 грн, які складаються з судового збору у сумі 2443,22 грн і витрат на правовому допомогу у розмірі 7950,00 грн.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник підтримали заявлені вимоги.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та пояснив, що відповідач не заперечує, що ним та позивачем було укладено договір позики грошових коштів від 11.06.2013 проте, відповідач не отримував від позивача 111 000 гривень. 11 червня 2013 року в приміщенні нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Відповідач підписав Договір позики та написав розписку. Після цього він отримав конверт з грошима. Відповідач знаходився в скрутному становищі та був готов підписати будь-якій договір. Коли Відповідач вийшов з приміщення нотаріуса та відкрив конверт і перерахував гроші - сума складала 7299 гривень. Другий екземпляр договору позики або копії цього договору та розписки відповідачу не надавали. Таким чином, відповідач не мав можливості звернутися до суду та визнати даний договір позики недійсним. Відповідач до отримання позовної заяви вважав, що не має заборгованості перед позивачем за договором позики, так як всю отриману суму грошей за договором позики повернув позивачу 25 жовтня 2013 року.

Крім того, відповідач переконаний, що стягнення 3% річних є безпідставним. Відповідно п. 1 договору позики: позикодавець передав а позичальник прийняв без нарахування процентів, строком до 11.06.2014 р. грошові кошти у розмірі 111 000 гривень. Тобто договором позики не передбачено нарахування будь яких процентів.

Позивач не надав суду належні та допустимі докази на право вимагати стягнення будь-яких штрафних санкцій, пені, процентів, інфляційних збитків.

А також методика розрахунку заборгованості за договором позики, 3% річних та інфляційних сум є незрозумілою. Тому у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач - фізична особа ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 мають цивільно-правові відносини, за договором позики грошових коштів від 11.06.2013, який посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3, реєстровий № 793. За даним договором позики ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_1 грошову безвідсоткову позику в розмірі 111000грн., яку зобов'язався повністю повернути в строк до 11 червня 2014 року. Договір укладено відповідно до вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України.

Позика було в повному обсязі отримана позичальником до підписання нотаріального договору, про що зазначено п 1. Договору, також про отримання коштів позичальником була складена розписка, копія якої додається, відповідач не оспорював у судовому засіданні свої підписи у даних документах.

На цей час 25.10.2013 позичальником ОСОБА_2 повернуто позикодавцеві ОСОБА_1 позику лише частково - в сумі 7299,00грн. про що свідчить копія розписки про отримання грошей, яку склав позикодавець ОСОБА_1, інші кошти не повернуті.

Строк повернення позики відповідно до умов договору сплинув 11 червня 2014 року, сума неповернутих коштів становить 103701,00грн., (111000,00 - 7299,00 = 103701.00).

Суд критично відноситься до пояснень відповідача про укладання договору позики без передачі грошей у натурі, так як ці обставини суперечать нотаріально завіреному договору позики від 11.06.2013 та розписці відповідача про отримання коштів.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно абз. 1 ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник несе відповідальність за невиконання грошового зобов'язання, а саме боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки боргу, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Борг за договором позики від 11.06.2013 року складає 103701,00 грн на день розгляду справи.

За таких обставин суд вважає розрахунки позивача правильними, а саме що штрафні санкції у розмірі 3% річних за період прострочення суми боргу з 11.06.2014, по теперішній час 18.10.2017 складають.

(103701,00грн. х 3%/ 365 днів х 1092 днів - з 11.06.2014 по 08.06.2017) + (103701,00 грн х 3% 365днів х 135 днів з 08.0602017 по18.10.1017) = 10458,17 грн.

Також суд вважає правильними розрахунки суми боргу з урахуванням індексу інфляції на час зверненням з позовом до суду на момент 08.06.2017 і 18.10.2017, а саме інфляційні втрати дорівнюють:

(103701,00 грн х 190,922 % (індекс інфляції за період з червня 2014 року по квітень 2017 року) - 103701,00) + (103701,00 грн х 103,735% (індекс інфляції за період з червня 2017 року по вересень 2017 року)- 103701,00) = 98125,03 грн.

Загалом сума боргу складає 103701,00 + 10458,17+98125,03 = 212320,20 грн.

Оскільки відповідач не повернув борг за вказаним договором позики до теперішнього часу, суд задовольняє позов в повному обсязі.

При цьому суд на підставі ст. 84, 88 ЦПК України задовольняє позов у частині стягнення відшкодування судових витрат 10393,22 грн, які складаються з судового збору у сумі 2443,22 грн і витрат на правовому допомогу у розмірі 7950,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-216, 218 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про стягнення суми заборгованості за договором позики, сум боргу з урахуванням інфляції, 3% річних, відшкодування судових витрат» - задовольнити повністю та

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики у розмірі 103701,00 грн, суму 3% річних у розмірі 10458,17 грн, інфляційні витрати у розмірі 98125,03 грн, суму судового збору 2443,22 грн, а також витрати на правову допомогу 7950,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Ю. Кононихіна