Справа №489/3078/17 21.11.2017 21.11.2017 21.11.2017
Провадження №22-ц/784/2280/17
Справа № 489/3078/17 Головуючий у 1-й інстанції Кирильчук О.І.
Провадження № 22ц-784/2280/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю:

- заявника ОСОБА_2,

- представника заявника ОСОБА_3Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2017 року за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про встановлення факту перебування на утриманні померлого чоловіка.

Заявниця зазначала, що з 22 квітня 1967 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

ОСОБА_4 з 11 грудня 2014 року взятий на облік, як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України, а вона перебуває на такому обліку з 12 червня 2017 року.

05 січня 2017 року ОСОБА_4 помер, у зв'язку з чим вона втратила основне джерело засобу для існування, оскільки протягом спільного життя була на утриманні чоловіка.

Звернувшись до УПФУ в Миколаївській області щодо призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, їй було відмовлено, оскільки для отримання наведених виплат необхідно встановити факт її перебування на утриманні чоловіка.

Посилаючись на наведене, заявниця просила про задоволення заяви.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2017 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення заяви по суті.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1967 року.

Згідно довідки від 11 грудня 2004 року № НОМЕР_1 ОСОБА_4 постійно проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 та був взятий на облік як особа, переміщена з тимчасової окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Вказаною довідкою засвідчено місце проживання ОСОБА_4 в м. Миколаєві вул. Казарського 5 Б кв. 104 (а.с.22).

Відповідно довідки від 12 червня 2017 року № 725 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_2 теж зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2 та фактично проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 Б кВ. 104 (а.с.23).

За вказаною адресою ОСОБА_2 проживає з 11 грудня 2014 року, що підтверджується довідкою голови ОСББ «Керамік -2» від 19 червня 2017 року (а.с.13).

ОСОБА_4 05 січня 2017 року помер.

ОСОБА_2 звернулась до УПФУ в Миколаївській області для оформлення пенсії по втраті годувальника за період з моменту смерті ОСОБА_4

Листом УПФУ від 22 червня 2017 року ОСОБА_2 повідомлено про те, що для вирішення зазначеного питання заявниця повинна надати пакет документів, серед яких і документ, який підтверджує факт перебування її на утриманні чоловіка.

Звертаючись до суду із даною заявою, ОСОБА_2 просила встановити факт знаходження її на утриманні ОСОБА_4, посилаючись на те, що встановлення такого факту їй необхідно для отримання пенсії по втраті годувальника, на яку вона має право, як дружина померлого військовослужбовця.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234, ст. 256 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як роз'яснено у п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, і що померлий взяв на себе обовязок по утриманню цього члена сімї.

Умови призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника передбачені ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування».

Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера або осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, а також у разі смерті (загибелі) особи внаслідок поранення, каліцтва, контузії чи інших ушкоджень здоровя, одержаних під час участі у масових акціях громадського протесту в Україні з 21 листопада 2013 року по 21 лютого 2014 року за євроінтеграцію та проти режиму Януковича (ОСОБА_5), - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Частиною 3 ст. 36 вказаного Закону передбачено, що до членів сім'ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони:

1) були на повному утриманні померлого годувальника;

2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування.

Члени сім'ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до ст.ст. 30,31 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб» (в редакції,на час виникнення спірних правовідносин), право на отримання пенсії у зв'язку з втратою годувальника мають непрацездатні члени сім'ї померлого, коло яких визначено законом, які були на повному утриманні померлого або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом для існування.

Члени сім'ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.

Отже, для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника необхідно встановити, що заявниця є непрацездатним членом сім'ї померлого годувальника, а також, що вона була на повному утриманні померлого годувальника і одержувала від померлого годувальника допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_4 отримував пенсію за вислугу років та її розмір у 2016 січень 2017 рр. становив 3438 грн. 69 коп. (а.с.50).

ОСОБА_2 також отримувала пенсію за віком, розмір якої у 2016 році становив: протягом січня - квітня 1 299 грн. 27 коп.; травня листопада 1 355 грн. 27 коп.; а у грудні 1 472 грн. 27 коп., тобто перевищував мінімум доходів категорії громадян, до якої вона відноситься.

У звязку з чим, не можна вважати, що єдиним та постійним джерелом доходів ОСОБА_2 була лише отримувана її чоловіком пенсія.

Будь яких інших доказів про те, що заявниця перебувала на утриманні померлого годувальника і одержували від нього допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування, матеріали справи не містять.

До того ж, як видно з інформації Державної прикордонної служби України від 21 серпня 2017 року, після взяття на облік ОСОБА_4 як тимчасово переміщеної особи, останній періодично проживав в інших місцях (а.с.62). Однак, як в цей час відбувалося утримання заявниці, матеріали справи доказів не містять ( грошова допомога у вигляді грошових переказів, продуктових чи речових посилок, тощо). Та обставина, що дохід ОСОБА_4 перевищував розмір пенсії заявниці, не може незаперечно свідчити, що остання перебувала на утриманні свого чоловіка.

За змістом ст. 75 СК України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо, зокрема, пенсія, яку він отримує не забезпечує прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно зі статтею 21 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум у 2016 році для осіб, які втратили працездатність, з 1 січня 2016 року встановлювався у розмірі 1074 гривні, з 1 травня 1130 гривень, з 1 грудня 1208 гривень.

Таким чином, доход ОСОБА_2 не перевищував офіційно встановлену межу малозабезпеченості (прожитковий мінімум), тому її не можна вважати особою, що потребувала матеріальної допомоги.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту перебування на утриманні для переходу на пенсію у звязку з втратою годувальника, в межах обґрунтування заявником своїх вимог не відповідає доказам по справі й не ґрунтується на законі, а відтак не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що розмір її пенсії був недостатнім для існування, тому пенсія померлого була основним джерелом засобів для існування, є безпідставними, оскільки членом сім'ї, що перебуває на утриманні військовослужбовця є особи, що не мають власних доходів, або особи, пенсія, стипендія чи інший сукупний середньомісячний доход яких не перевищує офіційно встановленої межі малозабезпеченості (до законодавчого визначення прожиткового мінімуму) (Рішення Конституційного Суду України « 5-рп/99 у справі за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п'ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї»), від 3 червня 1999 року).

Із матеріалів справи вбачається, що заявниця на момент смерті ОСОБА_4 отримувала пенсію в розмірі, що забезпечував їй прожитковий мінімум, а відтак вона не може вважатися такою, що потребувала матеріальної допомоги та перебувала на утриманні свого чоловіка.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що УПФ України в Миколаївській області не заперечує проти призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника, що підтверджується листом УПФ України в Миколаївській області від 22 червня 2017 року та письмовими поясненнями є помилковими, оскільки як видно із змісту вказаних документів УПФ лише розяснило порядок і підстави передбачені Законом для призначення такої пенсії.

Інші доводи апеляційної скарги є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію заявниці, висловлену у заяві.

За наведених обставин, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :