Справа № 128/969/17 Провадження № 22-ц/772/2737/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Агеєвої Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2017 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися у суд з позовом до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4, Державного казначейства України про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою та стягнення моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтували тим, що 23.03.2011 року екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 надрукувала лист № 7134, копію якого скерувала начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу та їм. Даним листом ОСОБА_4 розповсюдила недостовірну інформацію про те, що вони проявили неповагу до суду та просила порушити проти них кримінальну справу або притягнути до адміністративної відповідальності за ст. 185-3 КпАП України.

07.04.2011 року дільничний інспектор, на виконання листа ОСОБА_4 № 7134, склав відносно позивача ОСОБА_3 протокол за ст. 185-3 КУпАП. 20.06.2011 року вказаний протокол розглянув суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_5, який визнав ОСОБА_3 винним в неповазі до суду. 18.07.2011 року вищезазначену постанову суддя Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцев П.О. скасував, в зв'язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 події і складу адміністративного порушення, передбаченого ст. 185-3 КУпАП, закривши провадження у справі на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.

Таким чином, на думку позивачів, суддя Ан О.В. завербувала проти них прокуратуру, міліцію, суддю Прасолова В.М., бо діяла за межами повноважень, на користь відповідача ОСОБА_6, невістка якого працювала з ОСОБА_4 секретарем судових засідань. ОСОБА_6 казав їм, що він платив ОСОБА_4, щоб вона їх посадила і таку типову поведінку ОСОБА_4, вони спостерігали і по другим їхнім справам. Зазначають, що замість самовідводів суддя Ан О.В. приймала справи до свого розгляду та порушувала їхні права багато разів на користь відповідача ОСОБА_6

Лист № 7134 судді Ан О.В. від 23.03.2011 року з недостовірною інформацією, вивчався, оголошувався, розглядався необмеженим колом посадових осіб. Вказують, що розповсюджена в ньому інформація спричинила їм моральні страждання, вони втратили довіру до суду. Зазначають, що сама ОСОБА_4 отримала від ОСОБА_6 хабар, а їх вона принизила.

У листі № 7134 суддя Ан О.В. зазначає, що ухвалою суду від 09.07.2010 року по справі № 2-2520/10, позов залишений без розгляду, але копію даної ухвали їм суддя не направила. Вони з 09.07.2010 року тричі письмово зверталися до суду із проханням надіслати копії вищевказаної ухвали, і на їхню третю заяву від 23.03.2011 року суддя Ан О.В. в цей же день надрукувала і розіслала лист № 7134 з недостовірною інформацією і направила його по трьом адресам.

Таким чином, вважають, що суддя Ан О.В. за гроші ОСОБА_6 вийшла за межі повноважень по справі № 2-2520/10 та відпрацьовувала хабар ОСОБА_6, який казав їм, що він, як член партії Регіонів разом з суддею Ан О.В. доведуть їх до нар. Ухвалу суду вони отримали на їхню пяту заяву в серпні 2011 року, майже через рік. Її надіслав їм голова суду.

Факт розповсюдження ОСОБА_4 недостовірної інформації підтверджується постановою судді Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцевим П.О. від 18.07.2011 року, який скасував постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_5 від 20.06.2011 року, у зв'язку з відсутністю в їхніх діях події і складу адміністративного порушення. Провадження по справі відносно ОСОБА_3 закрито за п. 1 ст. 247 КУпАП.

Вважають, що не вони, а суд, суддя Ан О.В. проявила до них неповагу, оскільки не направила їм ухвалу та розповсюдила про них недостовірну інформацію з використанням та зловживанням службовими правами і недбалим відношенням до посадових обов'язків, з використанням посади в корисних інтересах.

Зазначають, що діями судді Ан О.В. їм завдана моральна шкода, яка полягала в душевних стражданнях, які вони випробовували в зв'язку з противоправною поведінкою судді Ан О.В., бо вона замість того, щоб надіслати їм вищевказану ухвалу, надіслала в міліцію та прокуратуру непотрібний нікому лист. Їх права порушені саме розповсюдженням недостовірної інформації про них. З 17.06.2010 року вони випробували почуття безпомічності і розгубленості. Ще з попереднього судового засідання, в якому ОСОБА_4 публічно, при відповідачеві критикувала їхню позовну заяву та 17.06.2009 року прийняла ухвалу про перенесення засідання на 09.07.2010 року і записала в ухвалі ОСОБА_7, замість А.А., отриманням листа № 7134 від 23.03.2011 року по 18.07.2011 року, тобто по закриття адміністративного провадження, а потім ще до отримання копії ухвали по справі № 2-2520/10, яку вислав голова суду 05.09.2011 року, тобто почуття безпомічності і розгубленості тривало більше одного року.

Не направивши їм ухвали суду суддя Ан О.В. вийшла за коло повноважень судді, чим намагалася нашкодити їм. Також діяла в інтересах підлеглих, знайомих, за гроші, що підтверджується злагодженими діями відповідача і судді.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 23, 277, 280, 1176 ЦК України, ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд :

1) визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 23.03.2011 року надрукувала лист № 7134 і направила його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - не пов'язаний із здійсненням суддею Ан О.В. правосуддя;

2) визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 23.03.2011року надрукувавши лист № 7134 і розіславши його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розповсюдила в листі недостовірну інформацію про неповагу до суду зі сторони ОСОБА_2 і ОСОБА_3;

3) визнати, що екс - суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 23.03.2011 року надрукувавши лист № 7134 і розіславши його начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу, ОСОБА_2 і ОСОБА_3А, протягом одного року не направляла позивачам копію ухвали по справі № 2 - 2520/10 проявила до них неповагу;

4) визнати ОСОБА_2 і ОСОБА_3 жертвами діяльності судді Ан О.В. ;

5) стягнути з Державного казначейства України на користь ОСОБА_2 і ОСОБА_3 50 000 гривень моральної шкоди за розповсюдження, екс суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 23.03.2011 року, недостовірної інформації в листі № 7134, який було розіслано начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, прокурору Саксаганського районну м. Кривого Рогу.

Заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2017 року відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог позивачів до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою не відповідає положенням ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В. від 09.07.2010 року по справі № 2-2520/10 позовну заяву ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення причин користування майном і стягнення шкоди та додатковий позов ОСОБА_2, ОСОБА_9 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про відсторонення з земельної ділянки залишено без розгляду через не усунення недоліків позовної заяви. Також даною ухвалою було повернуто позивачу сплачене держмито. Ухвала набрала законної сили 16.07.2010 року.

23.03.2011 року суддею Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 за вих. № 7134 було направлено лист прокурору Саксаганського району м. Кривого Рогу, начальнику Саксаганського РВ КМУ УМВС в Дніпропетровській області, ОСОБА_2 і ОСОБА_10 наступного змісту: «До Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу надійшла заява-скарга ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.03.2011 року. З приводу викладеного в заяві пояснюємо, що 09.07.2010 року справу 2-2520/10 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди було залишено без розгляду, про що постановлено ухвалу та вирішено питання про повернення судових витрат. 04.10.2010 року від заявника ОСОБА_3 надійшла заява про повернення судових витрат. 26.10.2010 року заявнику було надано відповідь. Надсилаємо заяву від 23.03.2011 на вашу адресу для вирішення питання про порушення кримінальної справи або притягнення до адміністративної відповідальності за ст.185-3 КпАП України ОСОБА_2 та ОСОБА_3А.».

На підставі листа судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_4 за вих. № 7134 від 23.03.2011 року відносно ОСОБА_3 було складено протокол № 56112168 про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 185-3 КУпАП.

20.06.2011 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 по справі № 3-1451/11 виніс постанову, якою звільнив ОСОБА_3 від адміністративної відповідальності, що передбачена ст. 185-3 ч. 1 КУпАП, у звязку з малозначністю скоєного правопорушення, обмежившись усним зауваженням. Зі змісту вказаної постанови вбачається, що «ОСОБА_3, який є стороною по цивільній справі № 2-2520/10 р., що знаходиться у провадженні Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу, проявив неповагу до суду та встановлених в суді правил. ОСОБА_3 вину не визнав, та пояснив, що неодноразово звертався до суду з питання видачі копії ухвали про повернення судових витрат. Своєчасно вказаний документ не отримав, тому у зверненні від 23 березня 2011 року поставив питання, які є критикою на адресу працівників суду за неналежне виконання посадових обов'язків. Не вважає, що ця критика зроблена в образливій формі. Кається у вчиненому».

Постановою судді судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області Румянцева П.О. від 18.07.2011 року у справі № 33-879/11 постанову судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_5 від 20.06.2011 року скасовано, а провадження у справі відносно ОСОБА_3 закрито за п. 1 ст. 247 КУпАП у звязку з відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення.

З ксерокопії листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_11 від 05.08.2011 року вбачається, що 05.08.2011 року на адресу ОСОБА_2, на її заяву від 27.07.2011 року, було надіслано копію ухвали по цивільній справі № 2-2520/10 від 09.07.2010 року про залишення її позову до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення причин користування майном і стягнення шкоди без розгляду.

З ксерокопії ухвали Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В. від 23.05.2013 року по справі № 2-70/11 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні домоволодінням, стягнення матеріальної шкоди, завданої руйнацією будинку та відшкодування моральної шкоди, вбачається, що було задоволено самовідвід головуючого судді Ан О.В. Зі змісту даної ухвали вбачається, що самовідвід мотивований тим, що раніше на стадії відкриття провадження по справі перебував вказаний позов і був визнаний не поданим через те, що позивачі не усунули недоліки позовної заяви. Позивачі направляли багачисленні скарги на дії судді в різні інстанції. Крім того, секретарем судового засідання в складі суду з головуючим суддею Ан О.В. певний час працювала ОСОБА_12 (невістка ОСОБА_6М.) (а.с. 12, 26).

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу під головуванням судді Ан О.В. від 17.12.2014 року по справі № 214/2732/14-ц позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про витребування майна з чужого незаконного володіння та стягнення моральної шкоди за завдання тілесних ушкоджень залишено без розгляду у звязку з повторною відсутністю позивача в судовому засіданні.

Відповідно до ксерокопії листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_13 за № 01-25/31/2017 року від 26.01.2017 року, адресованого ОСОБА_2, вбачається, що цивільна справа № 2-2520/10 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди була знищена у звязку зі спливом строків зберігання.

Відповідно до листа голови Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_13 за № 25001/2017 року від 15.08.2017 року, адміністративні матеріали по справі № 3-1451/11 щодо притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 були знищені за минуванням строків зберігання (а.с. 97).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в задоволенні позовних вимог предявлених до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4 слід відмовити, оскільки вона не є належним відповідачем у даній справі, що, на думку суду, узгоджується із розясненнями, викладеними в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до якого суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Суд також виходив з того, що позовні вимоги до Державного казначейства України є необґрунтованими, оскільки лист від 23.03.2011 року за № 7134 суддя Ан О.В. склала у звязку із здійсненням нею правосуддя по цивільній справі 2-2520/10 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди, так як суддя вважала, що в діях позивача ОСОБА_3 вбачається прояв неповаги до суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість заочного рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Державного казначейства України про стягнення моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права з наступних підстав.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч. 1 ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі ст. 1174 ЦК України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.06.2016 року у справі № 6-440цс16, яка враховується апеляційним судом відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Крім того, застосування положення частини 6 статті 1176 ЦК України можливе у випадку, коли предметом позову є інші дії чи бездіяльність суду, зокрема такі, що не повязані зі здійсненням правосуддя, відправленням судочинства, яке має на меті прийняття акту органом судової влади. Тобто це інші дії суддів (суду) при здійсненні правосуддя, коли спір не вирішується по суті у разі їх незаконних дій або бездіяльності, і якщо вина судді встановлена не лише вироком суду, а й іншим відповідним рішенням суду.

Таке законодавче врегулювання відповідає вимогам статей 6, 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виходячи з наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивачами не доведено відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України позовні вимоги до Державного казначейства України, оскільки лист за № 7134 від 23.03.2011 року суддя Ан О.В. склала у звязку із здійсненням нею правосуддя по цивільній справі 2-2520/10 за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про усунення причин користування майном та стягнення шкоди, так як вважала, що в діях позивача ОСОБА_3 вбачається прояв неповаги до суду, у звязку з чим правових підстав для задоволення позову до Державного казначейства України немає.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при вирішенні заяв позивачів про відвід судді Саєнко О.В. судова колегія не вважає такими, що дають підстави для скасування заочного рішення суду в частині вирішення позовних вимог до Державного казначейства України, адже відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Судова колегія вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Державного казначейства України про стягнення моральної шкоди вирішено правильно, а тому заочне рішення суду в частині вирішення зазначених позовних вимог ухвалено з додержанням норм матеріально та процесуального права.

Разом з тим, заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.

Згідно із ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі між позивачами та суддею Ан О.В. зазначені правовідносини не виникли, тому позовні вимоги до судді Ан О.В. не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Верховний Суд України у правовій позиції, викладеній у постанові від 01.03.2017 року у справі № 6-3139цс16, яка повинна враховуватися судами відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, зазначає, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002 ) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, судова колегія вважає, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у п. 10 постанови від 13.06.2007 року №8 «Про незалежність судової влади» звертає увагу судів на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв із таким предметом.

У постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. № 6 «Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів» судам розяснено, що у розумінні положень частини 1 статті 2, пунктів 1, 7, 9 частини 1 статті 3, статті17, частини 3 статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є субєктами владних повноважень і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у звязку з розглядом судових справ.

У звязку із викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій та судових рішень судді (суду), повязаних із розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання), нормами ЦПК України чи іншими законами України не передбачено.

Зі змісту позовних вимог позивачів та підстав цих вимог вбачається, що позивачами, у заявлений ними спосіб, фактично оскаржуються дії (бездіяльність) судді Ан О.В., які вчинені і повязані з розглядом нею раніше цивільної справи за їх позовом до ОСОБА_6, що не може бути окремим предметом спору за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 1 ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу України.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, заочне рішення суду в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 205, 303, 304, 307, 308-310, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до судді Вінницького міського суду Вінницької області (екс - судді Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області) ОСОБА_4 про спростування недостовірної інформації, визнання жертвою скасувати, а провадження у справі в цій частині - закрити.

В іншій частині заочне рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15.09.2017 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис О. С. Панасюк

ОСОБА_14 Шемета

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев