Справа № 367/1987/17 Головуючий у І інстанції Саранюк Л. П.
Провадження № 22-ц/780/4473/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 08.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Верланова С.М.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» про визнання недійсними п. 2.1., п.2.2. ст. 2 та п.3.2 ст. 3 II Розділу Угоди № 368410 від 07.12.2011 року та встановлення права здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 21.02.2012 року у сумі 132 800,00 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07.12.2011 року між Позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» (далі - Відповідач) укладено договір, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах, спрямованих на придбання автомобіля за рахунок обєднання грошових коштів учасників через систему «Авто Так». Відповідно до Додатку 1 до договору метою його укладення було отримання автомобіля марки «ZAZ Forza» вартістю 82 520,00 грн.

27.12.2011 між позивачем та відповідачем був підписаний Додаток № 3, що свідчив про стан розрахунків за Угодою про адміністрування на дату надання Права на отримання Автомобіля до Угоди № 368410 від 07.12.2011 р. Згідно якого загальна сума грошових зобовязань Учасника станом на день підписання цього Додатку становить 147 716,82 грн. На день підписання цього Додатку Учасник сплатив 44 491,15 грн. Розмір загальної заборгованості Учасника станом на день підписання цього Додатку складає 103 225,67 грн.

21.02.2012 згідно Акту передачі-прийняття Автомобіля № Y01268 Позивач отримав автомобіль КІА RІО вартістю 132 800,00 грн. від АСФ «Бліц-Авто» АТ «Українська автомобільна корпорація», того ж дня був підписаний договір застави між позивачем та відповідачем на вищевказаний автомобіль.

Позивач зазначив, що укладення договору відбувалось із застосуванням нечесної підприємницької практики зі сторони відповідача та шляхом введення споживача в оману. Так, при підписанні договору ОСОБА_2 була надана не чітка та неправдива інформація по договору, що суперечить вимогам ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. При укладенні оспорюваного правочину сторонами не визначено ціну автомобіля.

У звязку з вищевикладеним, просив суд визнати недійсним п. 2.1 ст.2 II Розділу Угоди № 368 410 від 07.12.2011 року, визнати недійсним п.2.2 ст.2 II Розділу Угоди № 368 410 від 07.12.2011 року, визнати недійсним п.3.2 ст.3 II Розділу Угоди № 368 410 від 07.12.2011 року, встановити право для позивача здійснювати оплату за автомобіль в межах його вартості на момент отримання 21.02.2012 року в сумі 132 800,00 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано факту порушення вимог ст. 18, 19 ЗУ «Про захист прав споживачів» та умови угоди №368410 в частині розрахунку розмірів платежів.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду залишенню без змін, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «АВТО ПРОСТО», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчує своїм підписом, проте, позивач в семиденний термін не звертався до відповідача з заявою про розірвання угоди у визначеному порядку, а отже є цілком очевидним, що умови угоди були зрозумілі позивачу, він вважав їх справедливими по відношенню до себе.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, встановлених по справі та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 07.12.2011 року, з метою придбання автомобіля марки ЗАЗ Форца за умовами системи АвтоТак, між позивачем та відповідачем була укладена угода № 368410 про купівлю автомобіля вартістю 82 520,00 грн.

27.12.2011 між позивачем та відповідачем був підписаний Додаток № 3, що свідчив про стан розрахунків за угодою про адміністрування на дату надання права на отримання автомобіля до угоди № 368410 від 07.12.2011 р. Згідно якого загальна сума грошових зобовязань учасника станом на день підписання цього додатку становить 147 716,82 грн. На день підписання цього додатку учасник сплатив 44 491,15 грн. Розмір загальної заборгованості учасника станом на день підписання цього додатку складає 103 225,67 грн.

21.02.2012 був підписаний трьохсторонній договір № 214109-Y01268 з додатками № 1 та № 2 між продавцем АТ «Українська автомобільна Корпорація», платником ТОВ «Авто Просто» та отримувачем ОСОБА_2.

Предметом Угоди є надання послуг системи ОСОБА_3 з метою придбання Автомобіля ЗАЗ Форца.

На Асигнаційному акті 27.07.2012 року, в порядку встановленому ст. 5 Додатку 2 до Угоди, Позивачу було надано Право на отримання Автомобіля.

Позивач скористався наданим йому правом передбаченим ст. 7 Додатку №2 до Угоди та звернувся до відповідача з заявою про вибір іншого автомобіля який він бажає отримати. Позивач отримав у власність автомобіль марки КІА RІО, кузов №Z94СВ41ВВСR017689, 2011 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1.

Даний факт свідчить про те, що ТОВ «Авто Просто» належним чином виконало умови ст. 3 Угоди та ст. 8 Додатку №2 до Угоди, відповідач належним чином організував та створив умови для придбання Автомобіля Позивачем, здійснив оплату Автомобіля та забезпечив передачу Автомобіля.

21.02.2012 згідно акту передачі-прийняття автомобіля № Y01268 позивач отримав автомобіль КІА RІО вартістю 132 800,00 грн. від АСФ «Бліц-Авто» АТ «Українська автомобільна корпорація».

24.02.2012 був підписаний Договір застави на автомобіль КІА RІО між позивачем - заставодавцем і відповідачем заставодержателем.

Статтею 5 Угоди та Додатком №1 до Угоди, чітко передбачено зобов'язання Позивача, щодо здійснення платежів за угодою та їх розмір, а саме: сплатити плату за послуги, пов'язані зі вступом до системи при укладенні Угоди у розмірі 3% з ПДВ від поточної ціни автомобіля; сплатити плату за послуги, пов'язані з видачею автомобіля за системою при наданні такого права у розмірі 3% з ПДВ від поточної ціни автомобіля; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески зі страхування автомобіля після отримання автомобіля.

Відповідно до Додатку № 2 до Угоди «термінологія» - «Повний внесок щомісячний платіж, який складається з Чистого внеску, щомісячного Внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу, і підлягає сплаті Учасником в порядку та строки, визначені Угодою».

Розмір складових Повного внеску зазначено в Додатку № 1 до Угоди, зокрема:

1)Чистий внесок 0,8333% від ціни автомобіля;

2)Внесок в оплату послуг 0,5% від ціни автомобіля+ПДВ;

3)Страховий платіж 0,065% від ціни автомобіля.

Загальна кількість внесків названа в Угоді як «Графік внесків», зокрема відповідно Додатку № 1 до Угоди Графік внесків становить 120, тобто всього 120 внесків.

В позовній заяві позивач просить в судовому порядку визнати за ним право здійснювати фіксований платіж за автомобіль за ціною, яка діяла на момент фактичного отримання автомобіля. При цьому, позивач посилається на норми ст. 18 Закону України «про захист прав споживачів», мотивуючи тим, що умови Угоди, щодо порядку визначення ціни є несправедливими.

Однак, такі твердження є безпідставними на необґрунтованими, враховуючи наступне.

«Продукцією» за Угодою про надання послуг є не автомобіль, а послуги, які надаються за системою АвтоТак. Тобто, предметом Угоди, укладеної між сторонами, є надання учаснику послуг спрямованих на придбання автомобіля, а не купівля-продаж автомобіля в кредит чи в лізинг. Тому ціна послуги не є ціною автомобіля.

Сторонами погоджено, що розмір кожного Повного щомісячного внеску визначатиметься у відсотках до встановленої щомісячно виробником чи імпортером актуальної ціни автомобіля.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 632 Цивільного кодексу України «ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін». Зазначення в договорі вартості послуг (ціни договору) не в твердій сумі, а у відсотках від певного, взаємно обраного, критерію не протирічить чинному законодавству, а тому жодним чином не порушує прав споживача.

Визначення в договорі ціни не у вигляді певної суми грошових коштів, а шляхом вказівки на спосіб її визначення з використанням додаткового критерію - встановлення ціни виробником та/або імпортером, та/або дистрибютором, не суперечить законодавству і є загальноприйнятим в практиці.

Такий спосіб визначення ціни погоджується між учасником та ОСОБА_4 в угоді. Механізм визначення ціни автомобіля детально викладений в Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак (розділ 1 та ст. 2 Додатку № 2 до Угоди).

Враховуючи вищевикладене, вбачається що сторони самі погодили вартість автомобіля та механізм оплати.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до Додатку № 2 угоди система «АвтоТак» - це торговельна марка зареєстрована згідно із законодавством України та використовується для позначення послуг «Авто Просто» з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Кожна укладена угода включається в групу, кожній сформованій групі надається порядковий номер, кожному учаснику системи порядковий номер його в групі. Після формування групи учасників залучення інших учасників не відбувається. Право на отримання автомобіля здійснюється в порядку, передбаченому угодою (ст. ст. 5, 6 Додатку № 2 до угоди), і відповідно до платежів, здійснених самим учасником, а не відповідно до платежів, здійснених іншими учасниками групи.

Таким чином, отримання кожним споживачем автомобіля здійснюється виключно відповідно до платежів, здійснених ним самим, і незалежно від платежів інших учасників системи ОСОБА_3.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у діяльності ТОВ «Авто Просто» під час укладення оспорюваної угоди ознак нечесної підприємницької практики.

Відповідно до положень договору «Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Угоду та Додатки до неї, що засвідчує своїм підписом».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ТОВ «ОСОБА_4 просто» було укладено договір, предметом якої є надання послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля «ЗАЗ», за рахунок об'єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак», який складається із основного тексту договору та додатків № 1, № 2 та №3. Згідно умов договору ТОВ «ОСОБА_4 просто» гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови виконання учасником усіх зобовязань, передбачених Угодою.

За змістом п. 8.2 ст. 8 договору учасник, якому надано право на отримання автомобіля, має право одержати автомобіль у зазначений термін, якщо він на момент такого одержання належно виконує свої зобовязання.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Враховуючи наведене, суд першої інстанціЇ дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з його недоведеністю, оскільки доводи позивача щодо несправедливості умов договору, введення позивача в оману не знайшли свого підтвердження, із матеріалів справи не вбачається наявності в оспорюваному договорі умов, що є несправедливими щодо позивача та не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики та ознак «пірамідальної схеми».

Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним договору відсутні, оскільки на момент його укладення позивач був ознайомлений з умовами договору, засвідчив своїм підписом згоду на його умови.

Крім того, ОСОБА_2 не надав будь-яких доказів того, що на момент укладення правочину відповідач замовчував певні обставини та ввів позивача в оману, а також доказів того, що позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позивачу умови угоди були зрозумілі, він вважав їх справедливими по відношенню до себе, та не скористався своїм правом щодо розірвання даної угоди відповідно до п. 13.8 ст. 13 додатку № 2 до угоди.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків зроблених судом першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 31 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Білоконь О.В.

ОСОБА_5