АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3630/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 644/692/16-ц Глібко О.В.
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» про поділ майна подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру № АДРЕСА_1, поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартиру АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилався на те, що під час шлюбу із відповідачкою ними було придбано спірну квартиру за кредитні кошти, в інтересах сім'ї тому позивач вважає, що зазначена квартира є суб'єктом спільної сумісної власності подружжя, а частки їх є рівними.

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, в якій просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру № АДРЕСА_1; поділити спільне майно подружжя, визнавши за ОСОБА_2 право власності на 3/4 частини нерухомого майна: квартири № АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частини нерухомого майна: квартири № АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що спірна квартира дійсно була придбана подружжям під час шлюбу, а тому і просить визнати її спільної сумісної власності подружжя, але при цьому вважає, що право власності на 1/2 частину квартири на її ім'я не підлягає оспорюванню, відповідно до ст. 70 СК України, та визначене Законом. При цьому, при розподілі іншої 1/2 частина квартири, суд повинен врахувати суму сплаченого кредиту, та суму заборгованості, а також ту обставину, що спірне приміщення є єдиними житлом та власністю ОСОБА_2, крім того після розірвання шлюбу з нею у спірному приміщенні проживає неповнолітній син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому відповідач за зустрічним позовом добровільно участі у матеріальному забезпеченні дитини не приймає. Тому позивачка просить суд відступити від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності саме на 3/4 частини спірної квартири, а за ОСОБА_4 на 1/4 частину.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - ПАТ АБ «Укргазбанк» про поділ майна подружжя задоволено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ АБ «Укргазбанк» про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2 нерухоме майно: квартиру АДРЕСА_1.

Поділено спільне майно подружжя, визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину нерухомого майна: квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначив, що спірна квартира була придбана за кредитні кошти, стороною по кредитному договору виступає вона та після розірвання шлюбу продовжує виконувати взяті на себе зобов'язання самостійно.

Крім того, апелянт зазначає, що після розірвання шлюбу з нею у спірній квартирі проживає неповнолітній син, ОСОБА_5 та вказує, що суд першої інстанції мав право відійти від пропорційного поділу спільного майна, збільшивши частку ОСОБА_2 з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін у цьому майні є рівними, а тому кожному повинно належати по 1/2 частині квартири.

З таким рішенням суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.

Норми СК України у ст.ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним з подружжя до шлюбу є особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини.

Відповідно до ч. 1 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділено між співвласниками за домовленістю між ними.

У разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, що передбачено ч. 2 ст. 370 ЦК України.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України).

Статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно частини 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Як роз'яснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

Як вбачається з матеріалів справи, 26.09.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» укладено кредитний договір №8-Ф-279/20/2012. Строк дії договору до 24.09.2027 року.

26.09.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, укладено договір іпотеки майнових прав на нерухоме майно на квартиру АДРЕСА_2 пусковий комплекс, секція Г, в м. Харкові. 08.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (без оформлення заставної) від 26.09.2012 року.

08.11.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до договору іпотеки майнових прав на нерухоме майно (без оформлення заставної) від 26.09.2012 року, відповідно до умов якого в зв'язку з оформленням та реєстрацією права власності на квартиру АДРЕСА_1, у вказаний договір були внесені зміни.

26.09.2012 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором між ОСОБА_4 та ПАТ «Укргазбанк» було укладено договір поруки №8-Ф-279/20/2012-Р, тобто надано згоду на укладення такого договору іпотеки, виходячи з того, що він укладається в інтересах сім'ї і придбана квартира буде об'єктом спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу.

04.01.2016 року рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям за позичені кошти, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 65 СК України, згідно з якою договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за договором займу.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Відповідно до вимог ст.ст. 61,65 СК України, ст.ст.541, 543 ЦК України обов'язок позивача та відповідача за Договором є солідарним.

Що стосується відмови в задоволенні позовних вимог, щодо відступлення права від рівності часток у праві власності подружжя з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції в цій частині ухвалене законне та обґрунтоване рішення.

Згідно ч.2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно ч. 3 ст. 70 СК України за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормою права, яка підлягає застосуванню, встановив, що позивач про наявність рішення про стягнення з нього аліментів дізнався лише 01.03.2017 року при отриманні постанови про виконавче провадження і надав зобов'язання щодо своєчасної сплати заборгованості по аліментам і тому прийшов обґрунтованого висновку щодо відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог в цій частині.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: