АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 2-0-226/2009
Провадження № 22-ц/792/1245/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представника апелянта ОСОБА_1, прокурора Олійник І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду від 28 жовтня 2009 року у справі за заявою ОСОБА_3 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Баглаївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Старокостянтинівського районного суду від 28 жовтня 2009 року визнано відумерлою спадщину після смерті ОСОБА_4, померлої 29.01.1996 року в с. Загірне Старокостянтинівського району Хмельницької області.

Згідно довідки Старокостянтинівського районного суду матеріали справи №2-о-226/2009 року за заявою ОСОБА_3 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Баглаївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою знищені згідно ОСОБА_3 районного суду від 28.04.2017 року №1 «Про вилучення та знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» в звязку з закінченням терміну зберігання на підставі наказу Державної судової адміністрації України №22 від 11.02.2010 року «Про затвердження переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання».

Не погоджуючись із рішенням суду від 28.10.2009 року, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку та зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, оскільки судом порушено вимоги процесуального та матеріального права. Апелянт вказує, що розглядаючи справу, суд не встановив, яка саме спадщина залишилася після смерті ОСОБА_4, хто фактично вступив в управління та володіння спадковим майном. Апелянт зазначає,що ОСОБА_4 є його бабою, а його мати ОСОБА_5, яка померла 19.12.2011 року, була її дочкою. Після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняла її донька ОСОБА_5, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, однак оформити своє спадкове майно не встигла. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв апелянт та частково оформив своє право на спадкове майно. А, отже, як вважає ОСОБА_2, він має право на спадщину після смерті ОСОБА_4, в склад якої входить житловий будинок та право на земельну частку (пай). Тому, апелянт просить апеляційну скаргу задоволити, скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_3 міжрайонного прокурора про визнання спадщини відумерлою.

Представник апелянта апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі.

Прокурор заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт до суду не зявився, хоча про день і час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з ухваленням нового рішення .

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції не в повному обсязі зясував обставини, що мають значення для справи, не вірно застосував норми матеріального права, застосувавши ст. 1277 ЦК України, а тому помилково дійшов висновку про задоволення заяви прокурора.

Так, задовольняючи заяву ОСОБА_3 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Баглаївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою, суд першої інстанції виходив з того, що після смерті ОСОБА_4, яка померла 29.01.1996 року, відсутні спадкоємці, а тому з цих підстав і визнав спадщину після смерті останньої відумерлою.

Проте, колегія суддів з такими висновками не погоджується.

Встановлено, що ОСОБА_4, яка померла 29 січня 1996 року належав житловий будинок з надвірними будівлями за № 6 по вул. Дружби в с. Загірне Старокостянтинівського району та мала право на земельну частку (пай). (а.с. 7-8).

Як вбачається із довідки Баглаївської сільської ради Старокостянтинівського району за №171 від 16.03.2017 року після смерті ОСОБА_4 фактично в управління та розпорядження спадковим майном вступила спадкоємиця за законом, дочка ОСОБА_5, яка доглядала спадкодавця до дня смерті і проводила похорон. (а.с.7). ОСОБА_5 19.12.2011 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-БВ №180362. (а.с.9). І спадщину після смерті ОСОБА_5 прийняв ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 02.04.2013 року. (а.с.28)

Згідно ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою; заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини; спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Положення вищезазначеної статті застосовується лише до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Відповідно, у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК Української РСР, якими не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Згідно ст. 525 ЦК УРСР 1963 року (чинного на час виникнення правовідносин) часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Встановлено, що спадщина після смерті ОСОБА_4 відкрилася 29.01.1996 року. А тому, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального права є обґрунтованими.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Старокостянтинівського районного суду від 28 жовтня 2009 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні заяви ОСОБА_3 міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Баглаївської сільської ради про визнання спадщини відумерлою відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7 Справа № 22ц/792/1245/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 39