АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5019/17 Справа № 199/9484/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій.

У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21.02.2008 року між ним та ВАТ КБ «Надра» було укладено кредитний договір № 774464/ФЛ. Відповідно до п. 5.2. якого позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення. Пунктом 5.3. кредитного договору було передбачено, що у разі порушення позичальником вимог п. 4.3., за виключенням п.п. 4.3.3. 4.3.4 цього Договору. Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеного п.1.1. цього Договору, за кожний випадок. Позивач вважає п. 5.3. кредитного договору є недійсним, оскільки передбачає подвійну цивільну правову відповідальність за одне й те саме порушення, а саме і пеню, і штраф. Відповідно до п.5.3 штраф кредитного договору обліковується від суми виданого кредиту, що прямо суперечить вимогам і нормам Цивільного кодексу України, у звязку з цим вважає, що це є підставою для визнання такої умови недійсною. Також, позивачу стало відомо, що п.5.2. кредитного договору Банк нараховує йому пеню в доларах США, що на його думку прямо суперечить нормам законодавства України, у зв'язку з чим, просить суд визнати неправомірними дії відповідача щодо обчислення та нарахування пені у доларах США, по кредитному договору № 774464/ФЛ від 21.02.2008 року та заборонити відповідачу вчиняти певні дії, а саме: обчислювати та нараховувати пеню передбачену н. 5.2. по вищевказаному кредитному договору в доларах США.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року у позовних вимогах ОСОБА_2 до ПАТ «Комерційний банк «Надра» про визнання частково недійсним кредитного договору, визнання дій неправомірними та заборону вчинення певних дій - відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 21.02.2008 року між сторонами по справі було укладено кредитний договір № 774464/ФЛ.

Відповідно до п. 5.2. кредитного договору № 774464/ФЛ позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Пунктом 5.3. кредитного договору було передбачено, що у разі порушення Позичальником вимог п. 4.3.. за виключенням п.п. 4.3.3. 4.3.4 цього Договору. Позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф у розмірі 10 % відсотків від суми кредиту, визначеного п.1.1. цього Договору, за кожний випадок.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції правильно виходив з того, що п.4.3 кредитного договору передбачені інші зобовязання позичальника, ніж п.п. 5.1, 5.2 кредитного договору, в разі порушення яких буде нараховуватись штрафні санкції, а тому, суд не вбачав подвійної цивільно правової відповідальності за одне й те саме порушення.

Крім того, щодо позовних вимог про визнання неправомірними дій відповідача щодо обчислення та нарахування пені у доларах США, суд дійшов вірного висновку про те, що саме по собі нарахування пені відповідачем у спосіб, який не передбачений законом чи договором, не тягне за собою порушення прав, свобод та інтересів позивача.

Доводи позивача на порушення кредитором положень ЗУ "Про захист прав споживачів", якими обумовлено порядок та умови укладання договорів про споживчий кредит, є безпідставними, оскільки, позичальником не надано доказів того, що ним перед укладенням договору та отриманням кредитних коштів не було отримано усю необхідну інформацію, яка була б достатньою для формування свідомого вибору та вільного волевиявлення при укладенні оскаржуваного правочину.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти. Крім того, у відповідності до вимог ст.533 ЦК України, якщо в зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідно валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі у випадках, коли вони помякшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Нормами Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції що діяла на час укладення кредитного договору 21.02.2008 року, не було заборони на визначення валюти договору у доларах США, відповідна заборона використання розрахунку в іноземній валюті в Україні набрала чинності у 2011 році, тобто після укладення спірного кредитного договору, який було укладено 21лютого 2008 року, що також виключає можливість застосування зазначеної норми до спірних правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П. Красвітна

ОСОБА_3