Єдиний унікальний номер 235/1171/17 Номер провадження 22-ц/775/1692/2017
Єдиний унікальний номер 235/1171/17
Номер провадження 22-ц/775/1692/2017
Головуючий у 1 інстанції Філь О.Є. Доповідач Біляєва О.М.
РІ Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Біляєвої О.М.,

суддів Кішкіної І.В., Папоян В.В.,

за участі секретаря судового засідання Глушка С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті в режимі відеоконференції, проведення якого забезпечив Апеляційний суд м. Києва, апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та збитків за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (далі ТОВ «Порше Мобіліті») предявило даний позов до ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 15 грудня 2011 року ТОВ «Порше Мобіліті» та відповідач уклали кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав у кредит грошові кошти у сумі 166920 грн, що еквівалентно на дату укладення договору 20800 доларів США, строком на 60 місяців, зі змінною процентною ставкою, з цільовим призначенням для придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, рік випуску 2011.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 19 лютого 2013 року, укладеної між сторонами, ОСОБА_1 отримав додатковий кредит у сумі 45669 грн 31 коп., що еквівалентно на дату укладення договору 5616 доларів США.

У забезпечення зобовязань за кредитним договором сторони уклали 29 грудня 2011 року договір застави, предметом якого є вищезазначений автомобіль, заставною вартістю 208650 грн.

Унаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за кредитним договором станом на 05 жовтня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 127925 грн 98 коп., яка складається із заборгованості за кредитним договором та штрафних санкцій.

На підставі виконавчого напису нотаріуса від 13 травня 2016 року про звернення стягнення на предмет застави у рахунок зазначеної заборгованості транспортний засіб у порядку виконавчого провадження був реалізований. Проте отриманих коштів не вистачило для повного погашення заборгованості.

У звязку з цим ТОВ «Порше Мобіліті» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором 127311 грн 18 коп., 3% річних - 613 грн 83 коп., збитки - 81097 грн 27 коп., а також понесені судові витрати.

Заочним рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 23 березня 2017 року (з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 24 березня 2017 року) позов задоволений (ас. 115-119 т. 1).

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 07 червня 2017 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення останнє скасоване, справу призначено до розгляду в загальному порядку (ас. 213 т. 1).

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовити (ас. 27-31 т. 2).

Не погоджуючись з рішенням суду, товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про належне виконання відповідачем своїх зобовязань щодо повернення кредитних коштів, оскільки умовами договору передбачено сплату заборгованості в гривні в еквіваленті іноземної валюті за курсом на дату вчинення відповідної дії. Відмовивши у стягненні збитків, суд неправильно застосував положення пунктів 6.3, 8.5 кредитного договору і не урахував, що відповідач неналежно виконував зобов'язання щодо повернення кредиту. Висновок суду про ненадання доказів на підтвердження реалізації предмета застави спростовується матеріалами справи.

Представник позивача ОСОБА_2, яка брала участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, що підтверджується телефонограмою та оголошенням на сайті апеляційного суду (ас. 145-146, 147 т. 2).

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову в звязку з безпідставністю, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 виконав свої зобовязання перед позивачем щодо повернення грошових коштів, оскільки розмір заборгованості слід вираховувати на день направлення 05 жовтня 2015 року вимоги, а не на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса, ураховуючи положення Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» щодо заборони нарахування штрафних санкцій.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області виходить з такого.

Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК України).

За кредитним договором, згідно із ч.1 ст.1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій ст.1050 ЦК України закріплено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, тобто, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про заставу» та статті 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Судом установлено, що 15 грудня 2011 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 50002758, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 166920 грн, що еквівалентно 20800 доларів США, строком на 60 місяців, з процентною змінною ставкою 9,90%, на придбання автомобіля марки VW, модель Jetta NF, рік випуску 2011 (ас. 11-18, 23-25 т. 1).

19 лютого 2013 року сторони уклали додаткову угоду № 1, згідно з якою ОСОБА_1 наданий додатковий кредит у сумі 45669 грн 31 коп., що еквівалентно 5616 доларів США (ас. 19-22 т. 1).

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за договором кредиту ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_1 29 грудня 2011 року уклали договір застави транспортного засобу № 50002758 (ас. 26-31 т. 1).

05 жовтня 2015 року позивач направив ОСОБА_1 письмову вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 306921 грн 03 коп. (ас. 35-36 т. 1).

13 травня 2016 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинила виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за № 967, про звернення стягнення на предмет застави - автомобіль марки VW, модель Jetta NF, рік випуску 2011, реєстраційний номер НОМЕР_1, у рахунок погашення поточної заборгованості, яка становить на 05 жовтня 2015 року 374454 грн 17 коп. та яка складається з: 116059 грн 77 коп. несплачених чергових платежів (прострочених відсотків та простроченої суми основного боргу); 11866 грн 21 коп. штрафних санкцій за вимогами щодо сплати; 213144 грн 19 коп. суми кредиту до повернення; 33384 грн 00 коп. штрафу у розмірі 20% від суми кредиту (ас. 38 т. 1).

У порядку примусового виконання винавчого напису Подільський районний відділ державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перерахував 29 грудня 2016 року на рахунок ТОВ «Порше Мобіліті» борг ОСОБА_1 у сумі 315676 грн 26 коп. (ас. 45 т. 1).

Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, зокрема, посилався на те, що перерахованих у порядку примусового виконання виконавчого напису коштів недостатньо для повного погашення заборгованості, у звязку з цим відповідач заборгував щомісячні платежі за жовтень 2016 року 14491 грн 20 коп., за листопад 2016 року 14258 грн 15 коп., за грудень 2016 року 14284 грн 42 коп.

Залишок неповернутої суми кредиту, згідно з пунктом 1.1 кредитного договору, станом на 13.02.2017 року становить еквівалент 2987,06 доларів США, тобто 81239 грн 07 коп. (2987,06 х 27,197). Розмір процентів за користування кредитними коштами становить 3038 грн 34 коп.

Проте суд першої інстанції неправильно застосував положення статей 526, 611, 625, 626, 1054 ЦК України, з порушенням норм процесуального права дійшов помилкового висновку про те, що позичальник належним чином виконав свої зобовязання з повернення кредиту, немає простроченої заборгованості, яка підлягає на користь товариства, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості не підлягають задоволенню.

У звязку з цим оскаржене рішення в частині відмови у стягненні основної заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню.

У пункті 5.1 договору застави транспортного засобу № 50002758 від 29.12.2011 сторони визначили, що заставодержатель має право задоволення своїх вимог за цим договором та за кредитним договором, яке виникає у заставодержателя у випадку невиконання (або часткового невиконання) заставодавцем своїх зобовязань перед заставодержателем за кредитним договором та в інших випадках, передбачених цим договором, при простроченні належного платежу та згідно з розділом 4 цього договору.

Сторони договору дійшли згоди, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду або на підставі виконавчого напису нотаріуса (п. 5.4).

Як установлено судом, позивач у звязку з невиконанням позичальником своїх зобовязань звернув стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса. Проте сума 315676 грн 26 коп., одержана від реалізації предмета застави, не покрила вимоги заставодержателя.

Зазначені обставини не були враховані судом першої інстанції, а висновок суду про ненадання позивачем доказів на підтвердження реалізації предмета застави спростовується платіжним документом про перерахування відділом державної виконавчої служби зазначеної суми, отриманої при примусовому виконанні виконавчого напису.

Крім того, суд, зробивши висновок про неправильність суми заборгованості, яка утворилась станом на 05 жовтня 2015 року, у виконавчому напису нотаріуса, на порушення вимог ст. 11 ЦПК України вийшов за межі позовних вимог, оскільки предметом даного позову є стягнення заборгованості за жовтень-грудень 2016 року. При цьому суд не урахував, що в установленому законом порядку виконавчий напис не визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Отже, у суду відсутні правові підстави робити відповідний висновок щодо незгоди з розміром заборгованості, зазначеної у виконавчому напису нотаріуса.

Умовами договору визначено, що усі платежі, що підлягають сплаті, повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом обміну долара США, встановленого ПАТ "КІБ Креді ОСОБА_4" на момент виставлення рахунку (пункт 1.3.1 Загальних умов кредитування).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідний правовий висновок зроблений Верховним Судом України у справі № 6-2024цс16 від 18 жовтня 2017 року.

За таких обставин визначення щомісячного платежу у еквіваленті до долара США не суперечить вищезазначеним нормам матеріального права.

Установивши, що ОСОБА_1 належним чином не виконав зобовязання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, чим порушив права позивача, суд задовольняє позовні вимоги ТОВ «Порше Мобіліті» про стягнення основної суми заборгованості 127311 грн 18 коп., яка складається з 81239 грн 07 коп. суми кредиту і 3038 грн 34 коп. процентів за користування кредитними коштами.

Розрахунок заборгованості, визначений позивачем і наведений у позовній заяві, відповідачем на порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України не спростований.

Відповідно до вимог статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити, зокрема, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, відповідальність за порушення грошового зобовязання три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності.

Заперечення відповідача, що передбачені статтею 625 ЦК проценти від простроченої суми тотожні процентам за користування кредитом, що визначені у кредитному договорі, є безпідставними і такими, що суперечать статті 1054 ЦК України, згідно з якою позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

На порушення наведених норм суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення 3% річних.

Отже, установивши факт невиконання позичальником грошового зобовязання, апеляційний суд визнає обгрунтованими позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 на підставі ст. 625 ЦК України 613 грн 83 коп.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду про відмову у стягненні збитків, оскільки зазначені вимоги не ґрунтуються на законі та обставинах справи.

Відповідно до пункту 6.3 загальних умов кредитування, що є додатком до Кредитного договору № 50002758 від 15 грудня 2011 року, Компанія має право у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором вживати необхідних, на розсуд Компанії, заходів для забезпечення прав Компанії, в тому числі, але не виключно, направляти повідомлення, іншим чином контактувати з позичальником. Витрати Компанії на такі дії підлягають відшкодуванню позичальником у повному обсязі.

Згідно з пунктом 8.5 загальних умов кредитування, збитки, заподіяні у звязку з неналежним виконанням кредитного договору, повинні бути відшкодовані винною стороною у повному обсязі, понад передбачені штрафні санкції.

З матеріалів справи вбачається, що 21.06.2012 року позивач та ТОВ « Юридична компанія «Трепл Сі» уклали Договір про надання юридично-консультаційних послуг (ас. 51-58 т.1).

Згідно з актом наданих послуг № 351 від 18 жовтня 2016 року, виконавцем ТОВ «Юридична компанія «Трепл Сі» було надано позивачеві у даній справі юридично-консультаційні послуги по клієнту ОСОБА_1, загальна вартість яких складає 1440 грн (ас. 60 т. 1).

Згідно з актом наданих послуг № 309 від 19 вересня 2016 року, виконавцем ТОВ «Юридична компанія «Трепл Сі» було надано позивачеві у даній справі юридично-консультаційні послуги по клієнту ОСОБА_1, загальна вартість яких складає 1068 грн (ас. 63 т. 1).

Згідно з актом наданих послуг № 3 від 03 січня 2017 року, виконавцем ТОВ «Юридична компанія «Трепл Сі» було надано позивачеві у даній справі юридично-консультаційні послуги по клієнту ОСОБА_1, загальна вартість яких складає 51634 грн 86 коп. (ас. 66 т. 1).

Згідно з актом наданих послуг № 308 від 19 вересня 2016 року, виконавцем ТОВ «Юридична компанія «Трепл Сі» було надано позивачеві у даній справі юридично-консультаційні послуги по клієнту ОСОБА_1, загальна вартість яких складає 52838 грн 21 коп. (ас.69 т.1).

Такі ж суми зазначені в рахунках-фактурах (ас. 59, 62, 65, 68 т.1).

На підтвердження оплати позивач надав платіжні доручення № 50010458 від 24 жовтня 2016 року; № 50010048 від 20 вересня 2016 року; № 21 від 06 січня 2017 року; № 50010046 від 20 вересня 2016 року (ас. 61 64, 67, 70 т. 1).

Аналізуючи вказані письмові докази, колегія суддів зазначає, що вони містять лише зазначення послуги юридично-консультаційні послуги згідно з відповідним договором, жодним чином не відображаючи конкретно проведену роботу, її об'єм та витрачений час, результати проведеної роботи за їх наявності. За таких обставин суд правомірно не визнав вказані документи належними доказами надання юридичних послуг.

Крім того, на підтвердження понесених збитків позивач надав договір відповідального зберігання, укладений 30 грудня 2014 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ТОВ «Автосоюз» (ас. 71-73 т. 1); а також акт надання послуг № 338 від 01 листопада 2016 року на суму 400 грн, акт надання послуг № 307 від 03 жовтня 2016 року на суму 400 грн (ас. 75, 78 т. 1); рахунки на оплату і платіжне доручення № 50010220 від 04.10.2016 (ас. 77, 78, 79 т. 1).

У актах надання послуг і рахунках зазначено, що вони складені на підставі Договору відповідального зберігання від 01.11.2016 та Договору відповідального зберігання від 03 жовтня 2016 року відповідно. Проте такі Договори, а також платіжне доручення щодо оплати рахунку за актом від 01.11.2016 в матеріалах справах вудсутні.

Таким чином, вимога позивача про стягнення збитків у сумі 81097 грн 27 коп. є недоведеною. Відтак, рішення суду у цій частині є законним і обгрунтованним; наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновки суду про відсутність підстав для задоволення вимог про стягнення збитків.

Відповідно до вимог частин першої, пятої ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Установлено, що позивач поніс витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у сумі 3135 грн 33 коп. і по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3448 грн 87 коп., що підтверджені документально.

Ураховуючи, що апеляційний суд ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ТОВ «Порше Мобіліті», судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 314, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» задовольнити частково.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення основної заборгованості та 3% річних скасувати.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» заборгованість за кредитним договором від 15 грудня 2011 року, яка на 13 лютого 2017 року становить 127925 (сто двадцять сім тисяч девятсот двадцять пять) грн 01 коп. і складається з 81239 грн 07 коп. заборгованості за сумою кредиту; 3038 грн 34 коп. заборгованості за процентами за користування кредитними коштами; 613 грн 83 коп. 3% річних.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення збитків 81097 грн 27 коп. залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» понесені судові витрати 4106 грн 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.М. Біляєва

Судді І.В. Кішкіна

ОСОБА_5