АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4580/17 Головуючий 1 інст. Попрас В.О.
Справа № 640/2851/13-ц Доповідач Котелевець А.В.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Котелевець А.В.,

суддів Кругової С.С., Швецової Л.А,

за участю секретаря Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визнання недійсним правочину та визнання права власності на частину житлового будинку з надвірними будівлями за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року,

у с т а н о в и в:

У лютому 2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся у суд з уточненим в подальшому позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради та просив:

- визнати недійсним Договір дарування житлового будинку № 91- А з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Квітуча в м. Харкові, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчений 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2982;

- визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м., з надвірними будівлями та спорудами: сараї літ. «Д», «З», гараж літ. «Е», погріб літ. «В1», літня кухня літ. «Л», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь № 5, водопровід № 6, свердловина № 7, огорожі № 2-4, замощення № 8, 9, які розташовані за адресою: м. Харків, вулиця Квітуча, будинок № 91-А;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 55/100 часток вищезазначеного житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд.

В обґрунтування позову вказав, що з 25 серпня 2000 року він та ОСОБА_2 проживали в домоволодінні за адресою: м. Харків, вул. Квітуча, 91-А однією сімєю та вели спільне господарство. 24 січня 2003 року зареєстрували шлюб, який було розірвано 25 грудня 2012 року. На території вказаного домоволодіння знаходились: житловий будинок літ. «А-1» 1962/1992 років побудови із шлакобетону, обкладений червоною цеглою з прибудовою літ. «а2» 1992 року побудови з червоної цегли, загальною площею 67,5 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м.; погріб із шлакобетону 1965 року побудови літ. «В1»; дерев'яний сарай літ. «В» 1965 року побудови; дерев'яний туалет літ. «Г» 1972 року побудови; трубчатий колодязь № 5; замощення «І»; свердловина № 6; деревяна огорожа, які знаходилися в незадовільному стані, потребували реконструкції, капітального ремонту та добудови.

Позивач зазначав, що мав намір одружитися та проживати разом з ОСОБА_2 однією сімєю, тому став приводити домоволодіння в належний стан. Разом з ними також проживав син ОСОБА_2 ОСОБА_4

Дочка ОСОБА_2 ОСОБА_3 зі своїм чоловіком та дітьми постійно проживали та до теперішнього часу проживають у 3-х кімнатній квартирі АДРЕСА_1, а зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_1 А по вулиці Квітуча в м. Харкові з метою економії квартплати та комунальних платежів.

В період з жовтня по грудень 2000 року ОСОБА_1 з ОСОБА_2 на спільні кошти та власною працею пробили свердловину № 7 і провели в будинок від свердловини № 6 водопровід, встановили систему автоматизованої подачі холодної води в будинок та газову колонку для підігріву гарячої води, подачу холодної та гарячої води провели на кухню (приміщення 1-3), в ванну кімнату та туалет (приміщення 1-7). В квітні 2001 року на спільні кошти та власною працею ОСОБА_1 з ОСОБА_2 збудували нові металеві ворота № 3, металеву хвіртку № 4, шиферну огорожу № 2. В 2002 році ОСОБА_1 продав належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 за 7000 доларів США, що еквівалентно 38000 грн. та автомобіль ВАЗ-21013 за 700 доларів США, що еквівалентно 3800 грн. Вказані кошти в сумі 5700 доларів США, що еквівалентно 30800 грн. позивач витратив на будівництво та ремонт домоволодіння, а саме, було побудовано: гараж літ. «Е», літню кухню літ. «І», сарай літ. «Д», навіс літ. «Ж», відкриту веранду літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірну стіну літ. «К». В будівництві зазначених будівель ОСОБА_2 коштами та власною працею участі не приймала.

Частина особистих коштів, що залишилася від продажу квартири, в сумі 15800 грн. була витрачена на внутрішній ремонт будинку, придбання меблів, побутової техніки та проведення міського телефонного зв'язку ВАТ «Укртелеком».

28 лютого 2005 року позивач звільнився на пенсію з органів МВС та при звільненні отримав одноразову грошову допомогу в розмірі 19593,75 грн., страхову суму по обов'язковому страхуванню працівників МВС в страховій компанії «Оранта» в розмірі 3500 грн., за які у 2006 році провів капітальний ремонт спірного житлового будинку літ. «А-1».

У 2007 році на території домоволодіння особистою працею позивача та за його власні кошти із залишків будівельних матеріалів, які використовувались під час будівництва у 2003 році та при проведенні капітального ремонту житлового будинку у 2006 році було побудовано сарай літ. «З».

В 2007 році на спільні кошти подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 територію подвір'я було вимощено тротуарною плиткою - замощення № 9 з облаштуванням трьох клумб; проведені ремонтні та відновлювальні роботи в житловому будинку. В результаті всіх будівельних та ремонтних робіт стан житлового будинку літ. «А-1» значно покращився, його загальна площа з 67,5 кв.м. збільшилась до 106,8 кв.м., якісні характеристики житлового будинку та його вартість збільшилися в рази. Крім того, було збудовано 12 нових господарських будівель та споруд на території спірного домоволодіння, що свідчить про створення фактично нового домоволодіння з абсолютно новими якісними, кількісними та вартісними характеристиками.

Таким чином, на думку позивача житловий будинок та надвірні будівлі і спорудами, які належали ОСОБА_2 істотно збільшились в розмірі, в кількості та вартості саме в результаті особистих трудових та грошових затрат позивача по розбудові та ремонту спірного домоволодіння, а також частково, в незначній мірі, за спільні кошти з ОСОБА_2, тому воно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вартість частки спірного нерухомого майна, що розташоване за адресою: м. Харків вул. Квітуча, 91-А, яке збудоване на особисті кошти позивача складає 247 685,50 грн., що визначає його частку в розмірі 55/100, вартість частки спірного нерухомого майна ОСОБА_2 - 200505,50 грн., що визначає її частку - 45/100.

Вважав, що Договір дарування від 19 травня 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2982 є недійсним, оскільки порушує особисті права позивача. Про його існування він дізнався лише під час розгляду зазначеної справи в судовому засіданні 12 червня 2013 року, тому вважає, що ним не пропущено строк позовної давності по захисту своїх прав.

Відповідачі позов не визнали, посилаючись на його безпідставність. Зокрема зазначали, що гараж літ. «Е», веранда літ. «а3», сарай літ. «Д», підпірна стіна літ. «К» були побудовані у 2000 році за грошові кошти ОСОБА_2 до укладання шлюбу з ОСОБА_1 Всі будівельні та ремонтні роботи по домоволодінню виконані на кошти ОСОБА_2 та її дітей, які складалися із заробітної плати, кредиту банку, договору займу, доходів, отриманих від продажу овочів та квітів, вирощених власною працею. Надані позивачем квитанції на придбання будівельних матеріалів підтасовані та підроблені, оскільки квитанції, накладні, товарні чеки оплачувала ОСОБА_2, а документи ОСОБА_1 оформляв на себе та в деяких з них дописки зроблені іншим почерком. Крім того, замощення № 9 було збудовано у 2008 році, літня кухня літ. «Л» збудована у 2012 році, зливна яма - у 2014 році новими власниками - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Відповідачі не погоджуються з технічним паспортом, виготовленим ТОВ «Капітель - Буд» та висновком судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2014 року № 8756, проведеної експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_6, оскільки технічний паспорт не відповідає вимогам закону, в ньому вказані недостовірні дані про кількість побудов та рік, а експерт неправильно визначила вартість спірного житлового будинку та будівель.

В заяві відповідачі просили застосувати строк позовної давності, оскільки про укладання спірного Договору дарування позивачу ОСОБА_1 було відомо з 2008 року, коли укладався договір.

ОСОБА_7 - представник третьої особи - приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вважав, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, оскільки Договір дарування житлового будинку № 91- А з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Квітуча в м. Харкові, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 був посвідчений нотаріусом у відповідності до вимог статей 203, 215, 224, 717 ЦК України, статті 55 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Представник третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року позов задоволений частково.

Визнано недійсним Договір дарування житлового будинку № 91- А з надвірними будівлями та спорудами по вулиці Квітуча в м. Харкові, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, посвідчений 19 травня 2008 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2982.

За ОСОБА_1 визнано право власності на 33/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погріб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь № 5, водопровід № 6, свердловина № 7, огорожі № 2-4, замощення № № 8, 9, які розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Квітуча, будинок № 91-А.

За ОСОБА_2.І.. визнано право власності на 67/100 частини житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 106,8 кв. м., житловою площею 29,0 кв. м. з надвірними будівлями та спорудами: сарай літ. «Д», гараж літ. «Е», погріб літ. «В», літня кухня літ. «І», сарай літ. «З», навіс літ. «Ж», відкрита веранда літ. «а3», ґанок літ. «а4», підпірна стіна літ. «К», колодязь № 5, водопровід № 6, свердловина № 7, огорожі № 2-4, замощення №№ 8, 9, які розташовані за адресою: місто Харків, вулиця Квітуча, будинок № 91-А.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2016 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справі від 10 травня 2017 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог частини 4 статті 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на підстави, передбачені статтею 309 ЦПК України, просять рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначають, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи; судом не надано належної оцінки доказам відповідачів; до вимог ОСОБА_1 про визнання Договору дарування недійсним незастосовані норми матеріального права щодо строків позовної давності.

ОСОБА_1 в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що майно ОСОБА_2 за час спільного проживання з позивачем ОСОБА_1 істотно збільшилося у вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Матеріали справи свідчать, що спірним є житловий будинок № 91-А з надвірними будівлями по вулиці Квітучій в м. Харкові, який належить ОСОБА_2 на праві власності на підставі Договору безстрокового користування земельною ділянкою для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 23 липня 1992 року та Акту прийняття будинку в експлуатацію від 27 квітня 1993 року.

24 січня 2003 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, який розірвано 25 грудня 2012 року.

19 травня 2008 року ОСОБА_2 подарувала спірний будинок своїм дітям, відповідачам по справі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до частини 1 статті 24 КпШС України, статті 57 СК України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них.

Згідно зі статтею 25 КпШС України, частиною 1 статті 62 СК України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

В пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (частина 4 статті 65 СК України).

Відповідно до пунктів 1, 5, 6 висновку будівельно технічної експертизи від 14 липня 2015 року № 050, складеного експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. ОСОБА_6, відсоток виконаних робіт в спірному житловому будинку з прибудовами за час шлюбу в період з січня 2003 року по грудень 2012 року по відношенню до питомої ваги житлового будинку з прибудовами складає 17,1 % + 3664 грн. Роботи виконані в жилому будинку з прибудовами по вулиці Квітучій № 91 А у м. Харкові у період з 2003 по 2007 роки відносяться до поточного ремонту, у звязку з тим, що їх мета своєчасне підтримання експлуатаційних якостей та попередження передчасного зносу конструкцій і інженерного обладнання будинку з прибудовами. Ідеальна частка ремонтно будівельних робіт, виконаних у спірному житловому будинку, за час шлюбу від вартості усього домоволодіння буде складати 3/200 частин домоволодіння.

Спірний житловий будинок відповідно до Акту приймання від 27 квітня 1993 року та технічного паспорту від 05 серпня 1992 року складав 67,5 кв.м., тому правовстановлюючі документи видані на житловий будинок розміром саме 67,5 кв.м. При цьому, ОСОБА_2 подарувала дітям житловий будинок площею 106,8 кв.м. Таким чином, різниця площі між будинком станом на 1992/1993 та 2008 роки складає 39,3 кв.м., що свідчить про його збільшення.

Відповідне збільшення житлового будинку відбулося внаслідок будівельних робіт з реконструкції та капітального ремонту, які виконані під час перебування сторін у шлюбі та за кошти, які отримані від продажу ОСОБА_1 квартири, страхувальні кошти та одноразову допомогу у звязку з виходом на пенсію.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи викладені в апеляційних скаргах висновків суду першої інстанції не спростовують.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В. Котелевець

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_8