Справа № 372/24/17
№2-308/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, та визнання права власності на частину майна,

в с т а н о в и в :

Позивач звернулася до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог, просить встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з грудня 1992 року по 2 вересня 2016 року, визнати квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_6, визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, визнати банківський вклад, розміщений ОСОБА_6 в ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 15001 грн. 94 коп. спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3, та визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вищевказаного банківського вкладу. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначила, що зареєстрована та проживає в АДРЕСА_1. У даній квартирі вона проживала спільно зі своїм цивільним чоловіком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі на дану квартиру. Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_6 є його доньки, відповідачки по справі, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 придбано спільно позивачем та померлим ОСОБА_6, за спільні кошти. Позивач та ОСОБА_6 почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з грудня 1992 року. Дану квартиру було виділено ОСОБА_6 як члену ЖБК «Енергія», в якій вони почали проживати з 1995 року після сплати всіх пайових внесків та завершення ремонту. Пайові внески вносились в період спільного проживання позивача з ОСОБА_6 за спільні кошти. Починаючи з 1995 року позивач спільно з ОСОБА_6 проживали у даній квартирі однією сім'єю, користувались даним житлом, здійснювали господарчий догляд та ремонтні роботи, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Проте, за життя померлого ОСОБА_6 позивачем та ним не було отримано правовстановлюючі документи, що посвідчують право власності на спірну квартиру. Крім того, позивачем та ОСОБА_6, 10.12.2015 року було розміщено спільні кошти в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитний вклад на ім'я ОСОБА_6 в сумі 15001,94 грн.. В зв»язку з невизнанням відповідачами права на спірну квартиру та права на банківський вклад позивач змушений був звернутись до суду з даним позовом.

Представник позивача, та позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав вказаних в позовній заяві, та просили їх задовольнити.

Представник відповідачів в судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог посилаючись на їх безпідставність, необґрунтованість, та недоведеність, та заперечив факти спільного проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_6, однією сім»єю без реєстрації шлюбу, заперечив факт, що ОСОБА_3 разом з ОСОБА_6 здійснили повну оплату пайових внесків за спірну квартиру, та що ОСОБА_3 стала її фактичним власником, також представником відповідача, заперечувався і факт розміщення спільних коштів на депозитний вклад на ім»я ОСОБА_6. На думку представника відповідачів, Кодекс про Шлюб та сім»ю, який діяв до 2004 року, не передбачав режиму спільної сумісної власності на майно осіб, які не перебували у зареєстрованому шлюбі, такі ж положення викладені і у Законі України «Про власність», в редакції, яка діяла на той час, коли були повністю сплачені пайові внески за квартиру ОСОБА_6 тобто станом на 1994 рік.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 показала суду, що є другом родини, позивача та ОСОБА_6 знає з дня їх знайомства. ОСОБА_6 прийшов жити до позивача 24 років тому. Всі ці роки вони проживали разом. Стояли на квартирному обліку для отримання кооперативної квартири. Перший внесок за квартиру оплачувала позивач. Позивач та ОСОБА_6 подали заяву на реєстрацію шлюбу, але потім хтось захворів і вони відклали.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_3 суду показала, що живе неподалік позивача. Позивач з померлим ОСОБА_6 почала жити 24 роки назад у квартирі позивачки, поки ОСОБА_6 не надали квартиру. Позивач мала намір розписатися з ОСОБА_6 Допомагати ОСОБА_6 діти (відповідачі по справі) почали з 2016 року, коли той захворів.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснив суду, що є другом родини. Позивач з померлим ОСОБА_6 проживали разом з 1992 року. Позивач позичала гроші на квартиру, хоча її отримував ОСОБА_6 Всі дні народження та свята позивач та ОСОБА_6 святкувати разом. З 1992 року позивач та ОСОБА_6 проживали разом як сім'я, вели спільне господарство.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 пояснила суду, що є добрим знайомим родини. За квартиру позивач та ОСОБА_6 платити разом. Свідок разом з батьками допомагала позивачу та ОСОБА_6 робити ремонт у спірній квартирі. З 1992 року позивач та ОСОБА_6 проживали разом.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що є чоловіком доньки позивача. З позивачем та ОСОБА_6 знайомий з 1992 року. Спочатку всі проживали в одній квартирі свідок, його дружина, позивач та ОСОБА_6 Всі збирали кошти на квартиру. Під час ремонту в новій квартирі приймали участь його сестра і мати.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 пояснила суду, що є донькою позивача. В жовтні 1992 року позивач познайомилася з ОСОБА_6, і вони почали проживати разом. Спочатку свідок з чоловіком, позивачем та ОСОБА_6 проживали в одній квартиру, однак згодом вирішили придбати квартиру, гроші збирали всі разом. Позивач з ОСОБА_6 весь цей час з 1992 року проживали разом. Грошей на купівлю квартири та ремонт відповідачі не надавали. Відповідачі почали допомагати ОСОБА_6 лише з 2016 року, коли той захворів.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, пояснення свідків, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_6 почали спільно проживати, вести спільний бюджет, господарство з кінця грудня 1992 року по вересень 2016 рік, без реєстрації шлюбу.

ОСОБА_6 вступив ЖБК «Енергія» в 1990 році, та повністю сплатив пайові внески за квартиру АДРЕСА_1, в 1994 році, що підтверджується довідкою ЖБК «Енергія» б/н від 13.11.2008 року.

29.10.1993 року ОСОБА_6 отримав ордер на вищевказану квартиру, та зареєструвався в ній 12.04.1994 року.

ОСОБА_3 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1, з 27.02.2007 року що підтверджується копією паспорта позивача, копією довідки ЖБК «Енергія» № 147 від 25.10.2016 року.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_6 правовстановлюючий документ на спірну квартиру не отримував.

Факт проживання в квартирі АДРЕСА_1, позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_6, з 1995 року по 2016 рік підтверджується показами свідків та довідками ЖБК «Енергія» б/н від 13.11.2008 року, № 147 від 25.10.2016 року.

10.12.2015 року ОСОБА_6 передав ПАТ КБ «ПриватБанк» кошти в розмірі 15001 грн. 94 коп. для розміщення на депозитному вкладі, що підтверджується копією договору № SAMDNWFD801.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданий виконавчим комітетом Української міської ради Обухівського району Київської області, актовий запис № 146.

Відповідач ОСОБА_4 є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3.

22.10.2016 року відповідач ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 є донькою померлого ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 та копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_5.

03.11.2016 року відповідач ОСОБА_5 звернулася до Генерального консульства України в Торонто (Канада) з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6

20.02.2017 року ОСОБА_3 звернулась до приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. з заявою про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6.

Відповідно до частин 2, 3, 4 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Кодексом про шлюб та сім'ю (в редакції 1969 року), який був чинний до 01.01.2004 року, такі правовідносини як проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу передбачені не були.

З огляду на зазначені вище правові норми, у суду відсутні правові підстави для встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6.

З врахуванням ст. ст. 12, 22, 28, 29 КпШС України, перехідними положеннями СК України, Законом України «Про власність», суд приходить до висновку про безпідставність тверджень позивача, оскільки діючим на той час законодавством про шлюб та сім»ю не було передбачено режиму спільної власності чоловіка та жінки, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, а доказів участі у створенні цього нерухомого майна позивачем не надано, тому, на думку суду першої інстанції, неможна у даному випадку застосовувати положення Закону України «Про власність», на які посилається сторона позивача.

Щодо заявлених позивачем інших позовних вимог про визнання спільною сумісною власністю майна та визнання за позивачем права власності на частину майна, то вони є похідні від позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю без укладення шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_6, вони також задоволенню не підлягають.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у ній докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд справи з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, згідно із ст. ст. 257, 261 ЦК України звернутись за захистом своїх прав та інтересів особа може протягом трьох років з моменту, коли вона дізналася, чи могла дізнатися про порушення його охоронювальних законом прав та інтересів.

Оскільки, у відповідності до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно ст. 257, 261 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю три роки. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до вимог ст. ст. 10-11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

За положеннями ст. ст. 57-59,64 ЦПК України, за якими доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування, одержані з дотриманням встановленого законом порядку, а письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів позивач має довести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

За роз'ясненнями п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі", встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено, що права позивача з боку відповідачів не порушені, відсутні підстави для задоволення позову позивача у цій справі, а, відповідно й відсутні підстави для застосування строку позовної давності у цій справі за заявою відповідача в якості відмови у позові позивача у цій справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 61, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу, про визнання майна спільною сумісною власністю, та визнання права власності на частину майна, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення, особами, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :