Справа № 257/2125/14-ц
Провадження № 2-в/185/118/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О.,

за участю секретаря Мерцалової Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді Дніпропетровської області матеріали про відновлення втраченого судового провадженя по цивільній справі №257/2125/14-ц за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2017року ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» відповідно до розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14 подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області на рішення Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2014 року по цивільній справі №257/2125/14-ц за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу.

Для вирішення питання про розгляд вищезазначеної апеляційної скарги,необхідно відновити втрачене судове провадження по зазначеній цивільній справі.

Сторони у судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причину неявки суду не повідомили.

Дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для відновлення втраченого судового провадження справи №257/2125/14-ц в частині судового рішення за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу.

Відповідно до ст.402 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Статтею 403 ЦПК України передбачено, що втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі, або за ініціативою суду.

Зі статті 407 ЦПК України вбачається, що при розгляді справи суд використовує ту частину провадження, що збереглася, документи, видані зі справи фізичним чи юридичним особам до втрати провадження, копії цих документів, інші довідки, папери, відомості, що стосуються справи, виконавчого провадження. Суд може допитати як свідків осіб, які були присутніми під час вчинення процесуальних дій, осіб (їх представників), які брали участь у справі, а в необхідних випадках - осіб, які входили до складу суду, що розглядав справу, з якої втрачено провадження, а також осіб, які виконували судове рішення.

Відповідно до статті 408 ЦПК України передбачено, що на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд ухвалює рішення про відновлення втраченого провадження повністю або в частині, яку на його думку, необхідно відновити. У рішенні суду про відновлення втраченого судового провадження зазначається, на підставі яких конкретно даних, поданих суду і досліджених у судовому засіданні з участю всіх учасників цивільного процесу з утраченого провадження, суд вважає установленим зміст відновленого судового рішення, наводяться висновки суду про доведеність того, які докази досліджувалися судом і які процесуальні дії вчинялися з утраченого провадження. Строк зберігання судового провадження не має значення для вирішення заяви про його відновлення, крім випадку звернення з такою заявою для виконання рішення, якщо строк на пред'явлення виконавчого листа для виконання закінчився і судом не поновлено.

Враховуючи категорію даної справи, суд на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК сприяє встановленню фактів та обставин, необхідних для відновлення втраченого судового провадження, у тому числі шляхом отримання інформації, що міститься в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Також суд при вирішенні даної заяви враховує, що під час розгляду цієї категорії справ суд не збирає та не досліджує нові докази, не робить висновків щодо правильності тверджень суду, який розглядав справу, та про обґрунтованість вимог заявника по суті раніше предявленого позову за втраченим судовим провадженням, тобто не здійснює судовий розгляд в його класичному розумінні, а лише виконує функцію щодо технічного відтворення раніше існуючих матеріалів провадження.

В Єдиному державному реєстрі судових рішень відсутнє рішення Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2014 року у справі №257/2125/14-ц, однак копія зазначеного рішення наявна в матеріалах справи.

Як вбачається із зазначеної копії рішення Київського районного суду м. Донецька від 14 травня 2014 року, позов задоволено частково.

Виходячи з вищенаведеного, суд вважає за необхідне відновити втрачене судове провадження у справі №257/2125/14-ц в частині судового рішення, копія рішення якого міститься в матеріалах справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 402, 403, 407, 408 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відновити втрачене судове провадження у справі №257/2125/14-ц в частині судового рішення за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу, копія рішення якого міститься в матеріалах справи та за результатами якого 14 травня 2014 року Київським районним судом м. Донецька винесено рішення про часткове задоволення позову,згідно тексту якого: «

Справа № 257/2125/14-ц

№2/257/1064/14

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2014 року Київський районний суд м. Донецька у складі:

головуючого судді Бурлаченко О.О.,

при секретарі Шалесній Е.О.

за участю представника позивача - ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» - не з'явився, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Хлібсервіс» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу.

В обґрунтування вимог, представник позивача зазначив, що за наслідками укладеного 10.08.2012р. між ТОВ «Хлібсервіс» та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» біржового контракту, відповідно до умов якого ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» зобов'язався поставити позивачу 10000тн зерна пшениці м'якої 1-го сорту на загальну суму 22000000,00 гри. в термін до 31.12.2012р., проте поставку вказаного товару не здійснив. За умовами вказаного біржового контракту позивач перед його підписанням здійснив попередню оплату суми договору в розмірі 70% від ціни договору в сумі 15400000,00 гри. Позивач зазначив, що внаслідок порушення ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» умов біржового контракту від 10.08.2012р., між вказаними особами був укладений договір відступного б/н від 29.01.2013р. Оскільки ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не виконало умови вказаних договорів, позивач звернувся до суду та в судовому засіданні вимоги підтримав в повному обсязі. Під час обґрунтування вимог відносно відповідача ОСОБА_3, позивач послався на невиконання фізичною особою обовязку щодо передачі документів, необхідних для вчинення реєстраційних дій та оформлення права власності на майно, що є предметом договору від 29.01.2013р.

Відповідач ОСОБА_3 проти позовних вимог категорично заперечив, проте, письмові пояснення по суті спору не надав.

Відповідач ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» повноважного представника до суду не направив, письмові заперечення на позов не надав, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За приписами ст.627 Цивільного кодексу України, відповідно до статті 6 цього Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов

договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З урахуванням приписів чинного законодавства, виходячи із вищевикладених норм права, між учасниками судового процесу були укладені наступні правочини.

10.08.2012р. між ТОВ «Хлібсервіс» та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» укладений біржовий контракт №10/08/2012, відповідно до умов якого, за результатами біржових торгів, які були організовані Товарною біржею «Східний регіон», що діє на підставі Статуту, Правил біржової торгівлі та відбулися 09.08.2012р., Продавець (ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України») продає, а Покупець (ТОВ «Хлібсервіс») купує: зерно пшениці м'якої 1 (першого) класу ДСТУ 3768:2010 у кількості 10000,00 тонн, надалі майно.

Продавець зобов'язується передати у встановлений строк майно зазначене у п.п.1.1. п.1 цього Контракту, у власність Покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов'язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а Покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму згідно з Протоколом ведення біржових торгів №1 від 09.08.2012р. (п.1.2 контракту від 10.08.2012р.).

Згідно п.п. 2.1, 2.2 контракту від 10.08.2012р., ціна майна визначена - 2200,00 грн. (дві тисячі двісті гривень 00 копійок) з ПДВ за 1 тонну майна згідно з Протоколом ведення біржових торгів №1 від 09.08.2012р. Загальна сума вартості майна, згідно з Протоколом ведення біржових торгів №1 від 09.08.2012р., складає 22 000 000, 00 грн. (двадцять два мільйони гривень 00 копійок) з ПДВ.

Відповідно до п.п. 3.1 та 3.2 контракту від 10.08.2012р., якість майна, яке поставляється за цим Контрактом повинна відповідати наступним вимогам: зерно пшениці м'якої 1 (першого) класу; ДСТУ 3768:2010. Обов'язковими вимогами до якості майна, яке поставляється за даним Контрактом є:

Характеристика і норма для

Показник м'якої пшениці 1 (першого)

класу

Типовий склад І--ІV типи

Натура, г/л, не менше ніж 760

Склоподібність, %, не менше ніж 50

Вологість, %, не більше ніж 14,0

Зернова домішка, %, не більше ніж зокрема: 5,0

биті зерна 5,0

зерна злакових культур 4,0

пророслі зерна 2,0

Сміттєва домішка, %, не більше ніж зокрема: 1,0

мінеральна домішка зокрема: 0,3

галька, шлак, руда 0,15

зіпсовані зерна зокрема: 0,3

фузаріозні зерна 0,2

шкідлива домішка зокрема: 0,05

сажка, ріжки 0,05

триходесма сива Не дозволено

кукіль У межах шкідливої

домішки

кожен з видів іншого токсичного насіння 0,05

Сажкове зерно, %, не більше ніж 5,0

Масова частка білка, у перерахунку на суху

речовину, %, не менше ніж 14,0

Масова частка сирої клейковини, %, не менше ніж 28,0

Якість клейковини: -

група I-II

одиниць приладу ВДК 45-100

Число падання, с, не менше ніж 220

Відповідно до п.3.4 контракту від 10.08.2012р., ОСОБА_5 повинне мати колір, властивий здоровому зерну, бути вільним від будь-якого стороннього (затхлого, солодового, пліснявого, гнильного, полинового, сажкових, запаху нафтопродуктів) запаху, важких металів і мікротоксинів. Зараженість комірними і підкарантинними шкідниками не допускається.

Пунктом 4.5 Договору передбачено, що ОСОБА_5 поставляється Покупцю партіями за наступним графіком:

№п/п Дата поставки Кількість майна за одну партію майна (тн)

1 До 31.08.2012 2000

2 До 30.09.2012 2000

3 До 31.10.2012 2000

4 До 30.11.2012 2000

5 До 31.12.2012 2000

Майно в загальній його кількості (10000,00 тн) повинне бути поставлене не пізніше 31.12.2012р. Продавець письмово повідомляє Покуття про готовність відвантаження партії майна в термін не пізніше, ніж за 3 (три) робочих дні до дати такого відвантаження.

В свою чергу, згідно п.п. 4.7, 4.8 контракту від 10.08.2012р., датою поставки майна вважається дата, яка вказана в акті приймання-передачі майна, який підписується на складі Зберігача в момент відвантаження майна Покупцю. Майно (партія майна) передається Покупцеві разом, із супровідними документами на майно (сертифікат якості або інший документ в підтвердження якісних характеристик майна, товаротранспортна накладна, акт приймання-передачі майна, додаткова угода із зазначенням кількості, якості та інших умов щодо партії майна, яке поставляється).

Пунктами 5.1-5.3 контракту від 10.08.2012р., визначено, що згідно з Протоколом ведення біржових торгів №1 від 09.08.2012р. визначений наступний порядок оплати за даним Контрактом: 70% від загальної суми вартості загальної кількості майна попередньої оплати на момент підписання даного Контракту; 30% від загальної суми вартості загальної кількості майна після поставки всієї кількості майна передбаченого умовами даного Контракту. Шляхом підписання даного Контракту, сторони засвідчують, що сума попередньої оплати, яка складає 15 400 000, 00 грн. (п'ятнадцять мільйонів чотириста тисяч гривень 00 копійок), тобто 70% від загальної суми вартості загальної кількості майна, що має бути поставлене за цим Контрактом, на момент підписання Контракту є сплаченою Покупцем на користь Продавця. До супровідних документів останньої партії майна, що поставляється. Продавець додає документ із банківськими реквізитами, що діють на дату поставки партії майна задля здійснення остаточного розрахунку Покупцем. Остаточний розрахунок Покупцем здійснюється в термін, що не перевищує 15 (п'ятнадцять) банківських днів по факту поставки всієї загальної кількості товару Покупцю за цим контрактом.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» не виконало своїх зобов'язань за контрактом №10/08/2012 від 10.08.2012р., товар не поставив в повному обсязі.

Відповідно до ст.509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За приписами ст.11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, в тому числі, є договори та інші правочини.

Статтями 525-527 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких, умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на де особою, і несе ризик наслідків неиред'явлеиня такої вимоги.

Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

У звязку із наведеним, позивач звернувся до відповідача продовольчо-зернова корпорація України» 31.12.2012р. із 26 400 000, 00 грн., а саме, повернути суму здійсненої попередньої оплати у відповідності до ст.693 Цивільного кодексу України в розмірі 15 400 000, 00 грн. та сплатити суму штрафу згідно п.7.2 контракту від 10.08.2012р. в розмірі 50% від суми невиконаного зобовязання (від вартості непоставленого товару) в сумі 11 000 000, 00грн.

Під час дослідження доказів по справі, в тому числі представлених суду розрахунків, суд встановив, що вказані вище суми розраховані у відповідності до приписів чинного законодавства України та розрахунок здійснено арифметично вірно.

Згідно ст. 693 Цивільного кодексу, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.

Оскільки правочин (біржовий контракт) укладений між суб'єктами господарювання - юридичними особами, то до зазначених правовідносин застосовуються положення Господарського кодексу України.

Так, відповідно до ст.ст.216-218 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.

Отже, як вбачається з матеріалів справи та не спростовано ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», сума попередньої оплати позивачу не повернута.

На підставі наведеного, шляхом врегулювання спору в досудовому порядку, позивач ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» (Сторона2) та відповідач ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (Сторонаї) уклали договір відступного від 29.01.2013р., за умовами якого ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» передав, а ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» прийняло на умовах договору від 29.01.2013р. за актом приймання-передачі нерухоме майно, що розташовано за адресою: 87040, Донецька обл., Володарський район, с. Кальчик, вул.Елеваторна, буд. 1, а саме: комплекс, дільниця №1 загальною площею 16773,1 кв.м. (реєстрові дані: приватна форма власності; власник - «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; підстава - свідоцтво про право власності від 26.01.2012р. видане Кальчицькою сільською радою; розишфровок обєкту немає).

ОСОБА_5, що є предметом цього Договору, визначена за домовленістю сторін та складає 26 400 000, 00 грн. (двадцять шість мільйонів чотириста тисяч гривень 00коп.) (п. 2.1 договору від 29.01.2013р.).

Майно відступається (передається у власність) Сторони2 в рахунок погашення виниклого боргу в загальній сумі 26 400 000, 00 грн., який виник на підставі біржового контракту № 10/08/2012 від 10.08.2012р. (п.2.4 договору від 29.01.2013р.).

Зобовязання про сплату 26 400 000, 00 грн. Стороною2 на користь Сторони1, що виникли на підставі контракту №10/08/2012 від 10.08.2012р., з дати набрання чинності цим договором, вважаються припиненими (п.2.5 договору від 29.01.2013р.).

Статтею 600 Цивільного кодексу України, передбачено, що зобов'язання припиняється за згодою сторін внаслідок передання боржником кредиторові відступного (грошей, іншого майна тощо). Розмір, строки й порядок передання відступного встановлюються сторонами.

Договір набуває чинності з дати його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобовязань (п.5.1 договору від 29.01.2013р.).

Згідно п.п.4.1-4.3 договору від 29.01.2013р., право власності на ОСОБА_5 виникає у Сторони2 з дати підписання цього договору відступного. Реєстрація права власності на ОСОБА_5 здійснюється на підставі цього Договору відступного в порядку та на умовах, передбачених приписами чинного законодавства. В разі оспорювання права власності Сторони2 державними реєстраційними органами або іншими особами, Сторона2 має право на захист права власності в судовому порядку. В такому разі, право власності на ОСОБА_5 реєструється на підставі судового рішення, що набрало законної сили.

Сторона1 зобов'язана передати Стороні2 всі документи на ОСОБА_5 протягом 10 (десяти) робочих днів з дати підписання цього Договору (п.3.1.3 договору від 29.01.2013р.).

Строк позовної давності, що застосовується до правовідносин, які виникли на підставі цього Договору визначається за згодою Сторін та складає 5 (пять) років (п.6.4 договору від 29.01.2013р.).

Однак, відповідно до тверджень позивача по справі, в порушення умов договору від 29.01.2013р., до теперішнього часу ним не отриманий жодний документ, який передбачений чинним законодавством України задля вчинення реєстраційних дій та оформлення права власності за позивачем, ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс». Позивач також повідомив про відсутність в інших судах спору, предметом якого є спірне вищевказане майно. Означене відповідачами по справі та належними доказами та/чи обгрунтованими доводами не спростовано.

Однак, відповідно до тверджень представника позивача, відповідачем ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України», на теперішній час, грубо порушуються його права, не виконуються умови договору відступного від 29.01.2013р., не передаються документи для оформлення права власності на обєкт нерухомості, в звязку з чим у позивача відсутня фактична можливість реалізувати своє право на вчинення реєстраційних дій з оформлення права власності на нерухомість, що є предметом договору від 29.01.2013р.

Як вбачається з матеріалів справи, право вимоги за вказаними вище зобовязаннями на момент подачі позову є такими, що вже виникли.

Судом надано юридично-правову оцінку вказаному вище правочину та доданим до нього документам, досліджено їх зміст та підстави й мету укладення. Оригінали документів оглянуті під час розгляду спору по суті в залі судових засідань у присутності учасників судового процесу. Отже, в розумінні ст.ст.58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, означені вище документи є належними доказами вимог та обставин, на які учасники посилаються в обгрунтування вимог та заперечень. Документи досліджувались у їх сукупності та є дійсними, можуть бути прийняті як підстава виникнення взаємних прав та обов'язків в розумінні ст.11 Цивільного кодексу України.

Отже, дійшовши до висновку про дійсність вищевказаних правочииів, суд переходить до розгляду вимог про право цивільне та має встановити факт, чи дійсно було порушене право позивача, чи дійсно позивач набув право власності на вищевказане нерухоме майно.

За приписами ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтями 317, 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Однією з підстав набуття права власності на майно (як рухоме, так і нерухоме), в розумінні ст.11 Цивільного кодексу України, є правочин.

Статтею 328 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як вже зазначено вище, правочин щодо відчуження ОСОБА_5 (передачі його у власність позивача ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс») вже досліджено судом, йому надавалась правова оцінка та суд встановив, що такий правочин є дійсним в розумінні цивільного та господарського законодавства України.

Згідно зі ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено принцип мирного володіння майном, який в контексті прецедентної практики Європейського суду з прав людини закріплює засади поваги до права власності та забороняє безпідставне позбавлення або обмеження володіння особою своїм майном, інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених нормами міжнародного права.

Таким чином, у позивача виникло законне право власності на вищевказане нерухоме майно, що в свою чергу тягне за собою ряд правових наслідків та обов'язків як для позивача (оформити належним чином в установленому законодавством порядку набуте право власності на обєкт нерухомості), так і за відповідачем ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (не чинити перешкод в передачі відчуженого обєкту нерухомості, передати всі документи, що є необхідними для оформлення права власності та продовження ведення господарської діяльності на такому обєкті).

Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджепий та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В силу норм п.1 ч.2 ст.16 вказаного Кодексу, способом захисту прав та інтересів може бути, в тому числі, визнання права.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно із ст.10 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство у судах здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, обгрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами.

Відповідно до ст.60 вказаного Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Статтею 119 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, на яких грунтуються позовні вимоги; зазначення доказів, що підтверджують позов; законодавство, на підставі якого подається позов.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищенаведене, суд дійшов висновку, що позивач довів належними доказами порушення свого права, захист якого повинен бути здійснений в судовому порядку. Також, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивач обрав вірний спосіб захисту свого порушеного нрава щодо вимог про визнання права власності.

Таким чином, вимоги про визнання права власності є обґрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню в повному обсязі. В свою чергу, означене є підставою для припинення права власності ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України» на вказане нерухоме майно.

Окрім того, позивач заявив вимоги про стягнення коштів з відповідача ОСОБА_3 в сумі 20000,00грн. штрафу.

Свої вимоги в цій частині позивач обгрунтовує із посиланням на договір про надання юридичних послуг, що був укладений 24.07.2012р. між ОСОБА_3 та ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України». Позивач вважає, що ОСОБА_3, який сприяв та здійснював консультаційну допомогу сторонам під час вчинення правочину щодо відчуження вищевказаного нерухомого майна (договору відступного від 29.01.2013р.) виконав взяті на себе обовязки із супроводу такого правочину недбало, некваліфіковано та не в повному обсязі. Взяті на себе обов'язки з передачі документів позивачу, на підставах яких має відбуватись оформлення права власності на нерухоме майно, ОСОБА_3 не виконані в повному обсязі.

Під час розгляду означених позовних вимог суд виходить з наступного.

Насамперед, судом було зясовано, що жодних правовідносин (договорів, угод, попередніх домовленостей тощо) між позивачем по справі та ОСОБА_3 не було. Стороною договору про надання юридичних послуг від 24.07.2012р. позивач по справі не являється. В матеріалах справи відсутні будь-які докази надання чи надання обіцянки з представлення будь-яких послуг ОСОБА_3 позивачу.

За правилами ділового етикету та приписами чинного законодавства, право на стягнення штрафу виникає лише на підставі правочину та лише до зобовязаної особи. Проте, як встановлено судом та вказано вище, ОСОБА_3 не є зобовязаною особою по відношенню до позивача по справі.

Окрім того, штраф - визначена законом або договором грошова сума, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання, зокрема в разі прострочення виконання. При цьому, штрафом може забезпечуватися лише дійсна вимога. Кредитор не вправі вимагати сплати штрафу, якщо боржник не несе відповідальність за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

У разі, якщо штраф не визначений за домовленістю сторін правочину - він не може бути застосований. Тобто, штраф застосовується лише особою, зобов'язання перед якою були порушеними.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне викопання).

За приписами ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Однак із предявлених до ОСОБА_3 вимог, не вбачається, яким чином здійснювався розрахунок заявленої до стягнення суми штрафу, належного розрахунку, в порушення вимог суду, позивачем не представлено.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про безпідставність вимоги про стягнення штрафу, у зв'язку із чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В порядку ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним покласти судові витрати на ПАТ «Державна продовольчо-зернова корпорація України».

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 129 Конституції України, ст.ст. 11, 16, 316, З17, 319, 328, 509, 525-527, 549, 600, 610, 611, 629, 693 Цивільного Кодексу України, ст.ст.216-218 Господарського кодексу України, ст.ст. 10, 57, 58-59, 60, 130, 174, 208, 212, 213, 214, 215 Цивільного процесуального Кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України», до фізичної особи ОСОБА_3 про визнання права власності, стягнення штрафу задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» (83005, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Купріна, буд. 62; ; п/р 1930 в ПАТ «ПУМБ») право власності на нерухоме майно, що розташовано за адресою: 87040, Донецька обл., Володарський район, с. Кальчик, вул.Елеваторна, буд. 1, а саме: комплекс, дільниця №1 загальною площею 16773,1 кв.м. (реєстрові дані; приватна форма власності; власник - «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; підстава свідоцтво про право власності від 26.01.2012р. видане Кальчицькою сільською радою; розшифровок обєкту немає ).

Припинити право власності ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна аирраольчо-зернова корпорація України» (01033. м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 1; ) на нерухоме майно, що розташовано за адресою: 87040, Донецька обл., Володарський район, с. Кальчик, вул.Елеваторна, буд. 1, а саме: комплекс, дільниця №1 загальною площею 16773,1 кв.м. (реєстрові дані: приватна форма власності; власник «Державна продовольчо-зернова корпорація України»; підстава - свідоцтво про право власності від 26.01.2012р. видане Кальчицькою сільською радою; розшифровок обєкту немає).

В задоволенні вимог про стягнення з ОСОБА_3 (паспорт серії ВС №064025 виданий Центрально-міським РВ Макіївського МУ УМВС України в Донецькій області виданого 26.11.1999р.; місце реєстрації: Донецька обл., м.Макіївка, м-п СонячнийАДРЕСА_1, ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» (83005, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Купріна, буд. 62; ; п/р 1930 в ПАТ «ПУМБ») відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Державна продовольчо-зернова корпорація України» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського. буд. 1; ) на користь ОСОБА_1 з обмеженою відповідальністю «Хлібсервіс» (83005, Донецька обл., м. Донецьк, вул. Купріна, буд. 62; ; п/р 1930 в ПАТ «ПУМБ») судовий збір в сумі 3 654, 00 грн. (три тисячі шістсот п'ятдесят чотири гривні 00 ком.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 19 травня 2014 року.

Суддя Київського районного

суду м.Донецька О.О. Бурлаченко

ДОВІДКА: рішення суду вступило в законну силу 30 травня 2014 року.

Оригінал рішення суду знаходиться у приміщенні Київського районного суду м.Донецька у матеріалах цивільної справи №257/2125/14-ц.

Суддя Київського районного

суду м.Донецька О.О. Бурлаченко»

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Суддя: В. О. Головін