Справа № 541/530/17
Провадження №2/541/470/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2017 року Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі:головуючої, судді - Куцин В.М.,

з участю секретаря - Борисенко М.Б.,

представника позивача адвоката - Педорича В.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 визначення місця проживання дитини третя особа, Служба у справах дітей Миргородська міська рада Полтавської області, як орган опіки та піклування

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, укладеного з ОСОБА_3 25 грудня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавській області, актовий запис №383.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 25 грудня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу є син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матір'ю. Причинами розірвання шлюбу вказує психологічну несумісність характерів, непорозуміння, різні погляди на сімейні відносини з ведення спільного господарства та виховання дитини. Сімейні відносини припинені. Збереження сім'ї суперечить її інтересам та інтересам дитини.

В ході судового розгляду позивач уточнила та доповнила позовні вимоги вимогою про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з нею матір'ю ОСОБА_2 Обґрунтовуючи доповнені позовні вимоги вказувала, що відповідач, батько дитини не належно виконує свої обов'язки, не займається його вихованням, не враховує його уподобання та інтереси, не забезпечує його матеріально.

Ухвалою суду від 01.06.2017 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Службу у справах дітей Миргородської міської ради.

22.07.2016 року відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 та просив визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з ним, оскільки вважав що проживання дитини з матір'ю суперечить інтересам дитини.

В ході судового розгляду позивач по первісному позові ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги підтримала, просила шлюб укладений з відповідачем розірвати, оскільки шлюбні відносини припинені, можливості зберегти сім'ю немає. Визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з нею в інтересах дитини та зважаючи на визнання позову відповідачем, батьком дитини. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Представник позивача ОСОБА_2, адвокат Педорич В.І. вважав, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню в повному обсязі зважаючи на визнання його відповідачем та враховуючи наявність у матері самостійного доходу, належних умов для проживання та виховання дитини та висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матір'ю.

В ході судового розгляду відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_3, заявлені вимоги про розірвання шлюбу визнав, не заперечував що збереження шлюбу неможливе, просив шлюб розірвати. 18 жовтня 2017 року ОСОБА_3 відмовився від поданого ним зустрічного позову, не заперечував проти задоволення позову ОСОБА_2 про проживання малолітнього сина разом з матір'ю. Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримала позицію свого довірителя, просила шлюб укладений між сторонами розірвати, прийняти відмову від позову про визначення місця проживання дитини з батьком, задовольнивши позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з матір'ю, позивачем ОСОБА_2

Представник третьої особи Служби у справах дітей Миргородської міської ради підтримавши висновок органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з позивачкою матір'ю ОСОБА_2 вважала, що це відповідатиме інтересам дитини, оскільки рішення органом опіки та піклування прийняте за згодою батьків малолітньої дитини.

В зв'язку з відмовою від заявлених вимог по зустрічному позові ОСОБА_3, ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року провадження по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини, закрито.

Відповідач по первісному позову та позивач по зустрічному позову ОСОБА_3, 27 жовтня 2017 року та його представник ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи згоду позивача, суд вважає за можливе розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.169 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов ОСОБА_2 необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до положень частини 1 статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до положень статті 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 25 грудня 2012 року позивач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції Полтавської області, про що складено відповідний актовий запис за №383 (а.с.4). Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.5).

На даний час подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, подружні стосунки не підтримують, шлюб не бажають зберегти.Між сторонами по справі склалися і існують такі взаємовідносини, які суперечать інтересам позивача та її неповнолітнього сина, виключають їх подальше спільне проживання. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та дитини. Суд не вбачає за необхідне застосовувати строк для примирення між подружжям, оскільки його застосування не призведе до збереження сім'ї, враховуючи тривалий час перебування спору в суді з травня 2017 року в період якого примирення не відбулося, то суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб.

З цих підстав суд вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову про розірвання шлюбу.

Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач по справі, не надав суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе після розірвання шлюбу залишити відповідачу прізвище «ОСОБА_3».

Згідно ч. 4. ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Відповідно до ст.51 Конституції України, ч.6 ст.7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Батьками малолітнього ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Мати ОСОБА_2 має самостійний доход, не зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю поведінкою не може зашкодити розвиткові дитини, що підтверджується даними про розмір доходу позивача, інформацією медичної установи, інформацією уповноваженого органу про відсутність даних про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної та адміністративної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, створила необхідні умови проживання та виховання дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Миргородської міської ради від 27.10.2017 року вирішено визначити місце проживання сина з нею.

В ході судового розгляду відповідач ОСОБА_3 визнаючи позов ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини не заперечував проти проживання малолітнього сина з матір'ю. Вказану позицію відповідач підтвердив під час вирішення органом опіки та піклування питання про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_4.

Частиною 4 ст.174 ЦПК України передбачено у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», роз'яснено у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб(не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов про визначення місця проживання малолітньої дитини підлягає до задоволення.

Позивач не заявляв вимоги про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 64, 88, 208, 209, 213-215, 224-228, 294 ЦПК України, ст. cт.105, 110, 112, 113,114 ,160 СК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Шлюб, укладений 25 грудня 2012 року між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Миргороду Миргородського міськрайонного управління юстиції в Полтавській області, актовий запис №383 - розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання рішенням суду законної сили.

При реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_3, залишити прізвище «ОСОБА_3».

Визначити місце проживання ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 з матір'ю ОСОБА_2 за місцем її проживання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного судуПолтавської області, через Миргородський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: В. М. Куцин