Справа № 647/2298/17
№ провадження 2/647/800/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.11.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого судді: Корсаненкової О.О.

за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування, суд

встановив:

У жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 03.11.2014 року помер її чоловік ОСОБА_2, після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру, 29. Рішенням Новорайської сільської ради №55 від 28.07.2005 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на зазначений житловий будинок, проте за життя останній не отримав свідоцтва про право власності на це житло. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса, але отримала відмову через те, що відсутній документ, що посвідчує право власності померлого на житловий будинок. В звязку з чим, позивач просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру, 29 в порядку спадкування за законом після померлого 03.11.2014 року ОСОБА_2

Представник позивача в судове засідання не зявився, заявою від 01.11.2017 року просив розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позову наполягав.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, заявою від 30.10.2017 року просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував.

Відповідно до ст.169 ЦПК України суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2 28.12.1973 року зареєстрував шлюб із ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу (а.с.6).

З архівного витягу з рішення виконавчого комітету Новорайської сільської ради від 04.03.1991 року № 9 вбачається, що за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок по вул.Комсомольській в с.Новорайську з правом відчуження з 1996 року (а.с.23).

Відповідно до рішення Новорайської сільської ради № 64 від 21.03.2016 року, вулицю Комсомольську в с.Новорайську було перейменовано на вулицю Миру (а.с.13).

З довідки Новорайської сільської ради №181 від 18.01.2017 року вбачається, що рішенням виконавчого комітету Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області №55 від 28.07.2005 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру (Комсомольська), 29 (а.с.14).

Згідно із свідоцтвом про смерть серії І-КГ №490300, ОСОБА_2 помер 03.11.2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 37 (а.с.5).

Відповідно до копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 29 по вул.Миру в с.Новорайськ, виданого КП Херсонське бюро технічної інвентаризації ХОР 23.02.2017 року, зазначений житловий будинок із господарськими спорудами був побудований у 1977-1991 роках, власником є ОСОБА_2, проте документи не оформлені (а.с.10-12).

З довідки КП «Херсонське бюро технічної інвентаризації» ХОР №655 від 23.02.2017 року вбачається, що право власності на нерухоме майно за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру, 29 не зареєстровано (а.с.9).

Згідно із листом нотаріуса №299/02-14 від 04.04.2017 року, за заявою ОСОБА_1 була заведена спадкова справа № 278/2015 до майна померлого 03.11.2014 року ОСОБА_2, що на час смерті проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Інші заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 не надходили. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, що посвідчує право власності на житловий будинок, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися до суду для визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування(а.с.8).

Відповідно до положення статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5.

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ст.ст.25, 30, 346 ЦК України, листа Міністерства юстиції України №19-32/319, від 21.02.2005 року, якщо у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилась і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Таким чином, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Як роз'яснено у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Зважаючи на відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, іншого шляху окрім звернення до суду за захистом порушеного права у позивача немає та вона правильно у розумінні ст.16 ЦК України обрала спосіб захисту порушеного права.

За встановлених обставин, зважаючи на те, що ОСОБА_2 у передбачений законом спосіб набув право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру, 29, проте за життя не встиг отримати свідоцтво про право власності на даний житловий будинок та зареєструвати своє право власності, при цьому державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, відсутність якої не може бути підставою позбавлення спадкоємця права на спадщину, враховуючи, що ОСОБА_1 є єдиною спадкоємицею першої черги після померлого 03.11.2014 року чоловіка, у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримати свідоцтво про право на спадщину не змогла через відсутність правовстановлюючого документа, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 328, 392, 1216, 1261, 1297 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою Херсонська область Бериславський район с.Новорайськ вул.Миру, 29 в порядку спадкування за законом після померлого 03.11.2014 року ОСОБА_2.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через Бериславський районний суд. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.О.Корсаненкова