Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/589/17
Провадження № 2/280/499/17
РІШЕННЯ

Іменем України

15 листопада 2017 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді Щербаченко І. В.,

за участю секретаря судового засідання Ганнущенко Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності,

встановив:

До суду звернулася позивач з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок та господарські будівлі за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Здвижка, вулиця Борисівська, 2-а, за набувальною давністю. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до договору №1 від 03.01.1998, затвердженого загальними зборами КСГП «Маяк» с. Здвижка Коростишівського району Житомирської області, який укладений між ОСОБА_3, позивачем та КСГП «Маяк», ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано в користування житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою: Житомирська область, Коростишівський район, село Здвижка, вулиця Борисівська, 2-а. Позивач вказує, що у 2005 році її чоловік ОСОБА_3 виїхав проживати до ІНФОРМАЦІЯ_1, де й проживає наразі. Згідно протоколу №1 засідання членів правління колективного сільськогосподарського підприємства «Маяк» від 12.02.1998 заява ОСОБА_3 від 03.12.1997 про приватизацію житлового будинку задоволена. Проте вказаний договір не був зареєстрований в Державній реєстраційній службі, а тому будинок не зареєстрований. Позивач вказує, що вона з чоловіком придбали будинок разом з надвірними спорудами та будівлями на законних підставах. Рішенням ОСОБА_2 міської ради будинку та земельній ділянці присвоєна поштова адреса: Коростишівський район, село Здвижка, вулиця Бориспільська, 2-а. Також позивач виготовила технічний паспорт на будинок, прав інших осіб не порушує, тому просить визнати право власності на вказаний будинок за набувальною давністю, оскільки володіє та користується ним більше пятнадцяти років, а ОСОБА_3 не заперечує проти визнання права власності за позивачем, на підтвердження чого власноруч написав розписку.

У ході судового розгляду ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 12.07.2017 до участі у справі як співвідповідача було залучено ОСОБА_3

Позивач у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради подав до суду заяву про розгляд справи без участі представника міської ради, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причина неявки суду невідома, будь-яких заяв чи клопотань на адресу суду не надходило.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутності сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, заяви сторін, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1 та 3 статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом, а якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно через п'ять років з часу спливу позовної давності.

Згідно пунктів 1, 8 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Кодексу він набирає чинності з 1 січня 2004 року. Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення правління КСГП «Маяк», затвердженого на загальних зборах 12.02.1998, затверджено договір, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_1 та КСГП «Маяк», про проживання в колгоспному будинку. КСГП «Маяк» зобовязувався надати житловий будинок для проживання сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_1, а останні зобовязувалися працювати в КСГП «Маяк» на посадах механізатора та різноробочої відповідно /а.с.6/.

Відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України умовами набуття права власності на житло за набувальною давністю є: - добросовісне заволодіння майном на законних підставах. Цій умові відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом, інакше кажучи, не знав про обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна. Доказами добросовісного володіння можуть бути квитанції про сплату послуг за електропостачання, водопостачання тощо; - продовження володіння майном відкрито та безперервно. Тобто, це володіння має бути очевидним для третіх осіб; - продовження володіння житлом протягом встановленого строку. Володіння має бути безперервним протягом визначених законом строків, а саме протягом десяти років.

Частина 3 статті 344 Цивільного кодексу України містить таке положення: якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про повернення, вона набуває права власності за набувальною давністю на житло через 15 років після закінчення терміну позовної давності.

Згідно зі ст. 256 та 257 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Тривалість загальної позовної давності - три роки.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З цієї норми випливає, що набувальна давність, як спосіб набуття права власності на житло, застосовується лише з моменту державної реєстрації житла, тобто це ще одна вимога, яку необхідно виконати для набуття права власності.

Особа, яка має намір набути право власності на житло за набувальною давністю, відповідно до частини 4 статті 344 Цивільного кодексу України повинна звернутися до суду і надати докази того, що житло введене в експлуатацію та зареєстроване, а також докази добросовісного володіння житлом протягом встановленого строку.

Відповідно до архівного витягу №62 від 05.05.2017, наданого Архівним сектором ОСОБА_2 районної державної адміністрації Житомирської області, заяву ОСОБА_3 від 03.12.1997 про приватизацію жилого будинку було задоволено та вирішено приватизацію проводити по договору /а.с.15-16/.

Позивачем не подано до суду доказів, які дають можливість суду встановити чи зареєстроване майно в установленому законом порядку або на балансі якого підприємства, установи чи організації воно знаходиться.

При цьому, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Володілець за давністю, відповідно до частини 1 статті 344 Цивільного кодексу України, є незаконним володільцем (особа заволоділа чужим майном). Отже, позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець, тобто особа, яка володіє (користується) майном з волі власника. Набуття права власності на майно, яке належить володільцю (користувачу) на підставі певного титулу - оренди, найму, зберігання, оперативного управління, застави тощо, є недопустимим. Такий володілець завжди знає похідний та обмежений характер свого права на майно, знає, що його право має певну підставу право власності чи речове право іншої особи.

З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та у їх задоволенні слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 60, 88, 158, 174, 197, 209, 212, 215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Житомирської області через Коростишівський районний суд Житомирської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Щербаченко