АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1847/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1440/К/17 суддя Онопченко Ю.В.
Категорія 39 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11 січня 2013 року ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за №41, відповідно до якого заповіла ОСОБА_4 земельну ділянку площею 7,14 га, ділянка № 033, кадастровий номер :04:0033, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить їй на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 052830, виданого 26 лютого 2000 року відділом Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області.

20 листопада 2014 року ОСОБА_5 померла.

Позивач ОСОБА_4Л у період з 17 по 25 листопада 2017 року перебував у відрядженні в м.Сквирі Київської області, а тому, не будучи родичем спадкодавця та не підтримуючи з нею тісних звязків, не знав про смерть ОСОБА_5, та довідався про це лише у листопаді 2015 року після того, як остання не відповідала на телефонні дзвінки та він був вимушений розшукувати її за місцем проживання

Також, позивач ОСОБА_4 перебував у відрядженнях у травні 2015 року, тобто на час закінчення шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Уточнивши позовні вимоги, просив суд: визнати поважною причину пропуску строку прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлої 20.11.2014 року, та визначити йому додатковий строк, достатній для прийняття спадщини тривалістю три місяці з дня набрання законної сили судовим рішенням.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визначено ОСОБА_4 додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої 20 листопада 2014 року ОСОБА_5, а саме 3 (три) місяці з дня набрання рішенням суду законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Зокрема, відповідач зазначає, що судом не було враховано постанови ВСУ від 16.09.2016 року, від 04.11.2015 року №6-148цс15 та від 26.09.2012 року №6-85цс12, згідно яких, якщо у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні. Також, відповідач зазначає, що судом не було враховано того, що позивач ОСОБА_4 пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини через необізнаність про смерть спадкодавця, а тому його посилання на перебування у відрядженнях є недоречним. Відповідач вважає, що ОСОБА_4 не мав непереборних, істотних труднощів для прийняття спадщини, навіть враховуючи його відрядження наприкінці шестимісячного строку, оскільки він не був зобовязаний особисто зявитися до нотаріальної контори для написання заяви про прийняття спадщини та міг направити відповідну заяву поштою, однак не вчинив таких дій.

Відповідач ОСОБА_2, будучи завчасно належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою у порядку ч. 5 ст. 76 ЦПК України через представника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 18 травня 2016 року, посвідченої приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_7 та зареєстрованою у реєстрі за №2089 (а.с. 158, 171) в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 20 листопада 2014 року померла ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Корост Степанівського району Рівненської області, яка на момент своєї смерті проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. буд. 23.

Після її смерті відкрилася спадщина, у тому числі на земельну ділянку, що розташована на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, площею 7,14 га, ділянка № 033, кадастровий номер :04:0033, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 052830, виданого 26 лютого 2000 року відділом Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області.

За життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 11 січня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 41, яким заповіла вищевказану земельну ділянку позивачеві.

Оскільки заповітом, складеним ОСОБА_5, було охоплено не все належне їй майно, а лише спірну земельну ділянку, до числа інших спадкоємців, які мають право на спадкування, належать також спадкоємці за законом.

Відповідач по справі - ОСОБА_2 як спадкоємець померлої першої черги за законом, вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки на день смерті матері - ОСОБА_5 була зареєстрована разом з матірю за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Волховська, буд. 23, та не заявила про відмову від спадщини.

Постановою приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 09 листопада 2015 року № 206/02-31 ОСОБА_4 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для товарного сільськогосподарського виробництва, площею 7,14 га, на території Кіровської сільської Ради Долинського району Кіровоградської області, належну ОСОБА_5, яка померла 20 листопада 2014 року, у звязку з пропуском шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5

Спір виник з приводу наявності правових підстав для надання ОСОБА_4 додаткового строку для подання ним заяви про прийняття спадщини після померлої 20 листопада 2014 року ОСОБА_5

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив того, що позивачем надано суду належні докази на підтвердження поважності причини пропуску ним строку для подання заяви про прийняття спадщини, у відповідності до вимог ч.3 ст. 1272 ЦК України та п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 квітня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлено строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Такий позов підлягає задоволенню, якщо позивач надасть докази наявності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини. Законодавство при цьому не встановлює перелік поважних причин, тому вони визнаються поважними на думку суду. Поважними слід визнавати такі причини, які з огляду на моральні норми суспільства виправдовують поведінку спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини.

В пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому ст. 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України № 6-496цс17 від 06 вересня 2017 року, ухваленої за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка має враховуватися судами загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214, ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Як встановлено судом, за життя ОСОБА_5 склала заповіт, посвідчений 11 січня 2013 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 41, яким заповіла земельну ділянку, що розташована на території Кіровської сільської ради Долинського району Кіровоградської області, площею 7,14 га, ділянка № 033, кадастровий номер :04:0033, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належну померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії КР № 052830, виданого 26 лютого 2000 року відділом Держкомзему у Долинському районі Кіровоградської області, позивачеві ОСОБА_4, тобто на власний розсуд розпорядилася своїми майновими правами щодо вищевказаної земельної ділянки.

Позивач ОСОБА_4 не перебував у родинних відносинах з ОСОБА_5 та не підтримував з нею або ж з її ріднею тісних стосунків.

ОСОБА_5 померла 20 листопада 2014 року.

В період з 17 по 25 листопада 2014 року, тобто на момент смерті та похоронів ОСОБА_5, позивач перебував у відрядженні в м. Сквирі Київської області, що підтверджується посвідченням про відрядження № КУ - 0000001 від 17 листопада 2014 року та відміткою про вибуття у відрядження, прибуття в пункти призначень, вибуття з них і прибуття до місця постійної роботи, тому не знав та, зважаючи на відсутність будь-яких тісних контактів з родиною померлої, не мг знати про смерть спадкодавця.

02 листопада 2015 року працівники ФГ «АСК» повідомили позивача про те, що ОСОБА_5 тривалий час не відповідає на телефонні дзвінки, у звязку з чим він03 листопада 2015 року поїхав шукати ОСОБА_5 за адресою її проживання (Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Волховська, № 23) і від сусідів дізнався про смерть останньої.

Дізнавшись про смерть ОСОБА_5, позивач ОСОБА_4 одразу звернувся до приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_8 з відповідною заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим нотаріусом вперше була заведена спадкова справа.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 за життя на власний розсуд розпорядилась належним їй майном, заповівши земельну ділянку ОСОБА_4, та погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності для позивача ОСОБА_4 обєктивних, незалежних від його волі, перешкод для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 у встановлений ч.1 ст. 1269 ЦК України строк, а саме, неповідомлення його про смерть спадкодавця родичами померлої.

Посилання в апеляційній скарзі на правові висновки, зроблені в постановах Верховного Суду України від 04.11.2015 року №6-148цс15 та від 26.09.2012 року №6-85цс12 є безпідставним, оскільки у даному випадку спадкоємець не повязаний жодними родинними відносинами, як із спадкодавцем ОСОБА_5, так і її родичами, які займалися похованням останньої, які не повідомили його про смерть ОСОБА_5, у звязку з чим ОСОБА_4 про смерть ОСОБА_5 довідався лише після того, як занепокоївся тривалим відсутності інформації від останньої за місцем своєї роботи та почав її розшукувати, тоді як у правових позиціях Верховного Суду України, висловлених у вищезазначених постановах, йдеться про необізнаність спадкоємця про смерть спадкодавця у звязку з тим, що вони не проживали разом з спадкоємцем, без зазначення жодних обєктивних обставин, які перешкоджали йому спілкуванню з спадкодавцем та, відповідно, своєчасно дізнатися про його смерть.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ч. 3 ст.1272 ЦК України, вірно прийняв до уваги доводи позивача про поважність причин пропуску ним строку для подання заяви для прийняття спадщини та правомірно визначив додатковий строк для подання такої заяви, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують..

Доводи апеляційної скарги про те, що причини пропуску позивачем стоку для прийняття спадщини не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами не заслуговують на увагу і спростовуються наданими позивачем доказами та висновками суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та прийнятих на підставі них висновків суду, яка не передбачена ст.212 ЦПК України, оскільки суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд при ухваленні рішення правильно прийняв до уваги обставини, на які спирався позивач, та на підставі зібраних в суді доказів вірно прийшов до висновку про визначення ОСОБА_4 додаткового строку тривалістю три місяці, який достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини після ОСОБА_5, яка померла 20.11.2014 року, після вступу рішення суду в законну силу.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи рішення суд достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи та дав їм правильну правову оцінку, рішення відповідає нормам матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, воно повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє представник ОСОБА_3, - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 11 квітня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: