АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/189/17 Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1703/К/17 інстанції ОСОБА_1
Категорія -47 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Апостолівської районної державної адміністрації, третя особа - відділ Держгеокадастру у Апостолівському районі Дніпропетровської області, про визнання незаконним розпорядження голови районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року, зобовязання виділення на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 земельної ділянки в натурі розміром 2,805 га та видачу державного акту про право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась з позовом до Апостолівської районної державної адміністрації, третя особа - відділ Держгеокадастру у Апостолівському районі Дніпропетровської області, про визнання незаконним розпорядження голови районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року, зобовязання виділення на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 земельної ділянки в натурі розміром 2,805 га та видачу державного акту про право власності на земельну ділянку.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354, виданого на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20 липня 2000 року № 181, їй належить право на земельну частку (пай) з землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП «Апостолівське» розміром 2,805 в умовних кадастрових гектарах. Земля колишнього КСП «Апостолівське» розташована за межами м.Апостолове.

10 квітня 2009 року позивач звернулася з заявою до Апостолівської районної державної адміністрації про виділення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) згідно з сертифікатом.

Розпорядженням голови Апостолівської районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» їй виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» площею 2,5422 га та її розмір менший ніж розмір земельної частки (паю) згідно сертифікату.

Різниця між розміром виділеної земельної ділянки згідно оскаржуваного розпорядження та зазначеним розміром земельної частки (паю) в сертифікаті становить 0,2628 га у звязку з чим позивач не погодилась з виділенням земельної ділянки в натурі площею 2,5422 га, від виготовлення технічної документації та отримання акту на право власності на земельну ділянку зразу відмовилася та призупинила її виготовлення.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача для вирішення питання щодо виділення їй земельної ділянки в розмірі земельної частки (паю) згідно сертифікату, який становить 2,805 га, на що їй надані відповіді, що земельна ділянка площею, яка б відповідала умовним кадастровим гектарам згідно виданого їй сертифікату на землях колишнього КСП «Апостолівське» відсутня. Також позивач подала до Апостолівської райдержадміністрації заяву про виділення їй двох земельних ділянок на підставі виданого їй сертифікату, однак дане питання не вирішене відповідачем.

Позивач вважає, що відсутність вільної земельної ділянки площею 2,805 умовних кадастрових гектарів свідчить про невнесення її до списку осіб, на яких розподілено земельні ділянки відповідно до проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) із земель колишнього КСП «Апостолівське». Зазначає, що на схемі розподілених земельних ділянок відображена запропонована їй земельна ділянка в кварталі № 40.

Крім того позивач зазначила, що оскільки вона намагалася вирішити питання в досудовому порядку нею було попущено строк на оскарження вищезазначеного розпорядження, вважає, що вказаний строк пропущено з поважних причин і його слід поновити. Також, слід врахувати, що оскаржуваним розпорядженням і на даний час порушуються її права.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріалього права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Так, позивач вважає, що відмова в задоволенні її позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності є неправомірною, оскільки відповідно до ч.1 п.4 ст.268 ЦК України строк позовної давності не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності. Розпорядження голови районної райдержадміністрації є правовим актом виданим райдержадміністрацією в межах своїх повноважень.

Зауважує на тому, що відповідно до ч.2 ст.5 ЦК України, акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи. А відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Крім того позивач вказує на те, що вона довгий час намагалася вирішити питання в досудовому порядку, проте все було марно, у звязку з чим вона змушена була звернутись до суду для захисту своїх прав.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,виходячи з наступного.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачу ОСОБА_2 належить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 розміром 2,805 га (а.с. 10). Вказаний сертифікат виданий на підставі договору дарування права на земельну частку (пай) від 20 липня 2000 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1817 (дарувальник ОСОБА_4Н.) (а.с.90).

З книги реєстрації сертифікатів на середню земельну частку (пай) членів колективного сільськогосподарського підприємства «Апостолівське» ОСОБА_4 належав сертифікат серія ДП, № 351143, на земельну частку (пай) розміром 5,61 га (а.с.100-102).

Згідно висновку відділу Держкомзему у Апостолівському районі Дніпропетровської області від 16 квітня 2009 року № 1-18/213 зазначеним органом запропоновано виділити ОСОБА_2 земельну частку (пай) в кварталі № 40 загальною площею 2,805 умовних кадастрових гектарів на території Апостолівської міської ради за рахунок земель колишнього КСП «Апостолівське» (а.с.109).

Відповідно до розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 282-р-09 від 28 травня 2009 року «Про виділення в натурі (на місцевості) земельної ділянки у розмірі земельної частки (паю) та видачу державного акта на право власності на земельну ділянку» позивачу, як власниці сертифіката, виділено земельну ділянку (пай) № 330 квартал № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території Апостолівської міської ради площею 2,5422 га (а.с.11).

Згідно викопіювання з території Апостолівської міської ради (колишнього КСП «Апостолівське») земельна ділянка, яка пропонується ОСОБА_2, взамін сертифіката для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в розмірі 2,805 га, знаходиться в кварталі № 40 (а.с.20).

Як вбачається з відповіді від 18.02.2011 року Головного управління Держкомзему у Дніпропетровській області на звернення позивача, ОСОБА_2 запропоновано виділити земельну ділянку в кварталі № 40, на землях, які раніше орендував єдиним масивом ТОВ АТД «Дніпровський». Позивачем замовлено у ПП «Експерт Плюс» виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку в кварталі № 40, ділянка № 330. ПП «Експерт Плюс» підготувало збірний кадастровий план на земельну ділянку площею 2,5422 фізичних гектарів, який погоджено відділом Держкомзему у Апостолівському районі та підготовлено проект розпорядження голови райдержадміністрації. Виготовлення державного акта на право власності на земельну ділянку призупинено на підставі заяви позивача (а.с.110).

З листа Апостолівської районної державної адміністрації від 21.02.2011 року вбачається, що ОСОБА_2 щодо вирішення питання виготовлення акта на земельну ділянку (пай) зверталася до Адміністрації Президента України (а.с.60).

Як вбачається з листів-відповідей Апостолівської районної державної адміністрації від 15 травня 2012 року, 15 жовтня 2012 року, 30 квітня 2013 року ОСОБА_2 розяснено, що їй видано земельну ділянку у розмірі 2,5422 га з врахуванням прохання надання земельної ділянки єдиним масивом, однак надання їй земельної ділянки на вказаній території єдиним масивом, яка б відповідала умовним кадастровим гектарам, згідно виданого їй сертифікату немає можливості. В даному листі ОСОБА_2 розяснено порядок скасування розпорядження голови райдержадміністрації, зокрема, в судовому порядку (а.с.12,13,14).

Згідно заяв ОСОБА_2 від 10 жовтня 2016 року, 06 грудня 2016 року позивач зверталася для вирішення спірного земельного питання до голови Апостолівської районної державної адміністрації, зокрема щодо виділення двох земельних ділянок згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354 (15,16).

Згідно відповідей Апостолівської районної державної адміністрації вбачається, що ОСОБА_2 в жовтні, грудні 2016 року, в лютому 2017 року зверталася з метою вирішення спірного земельного питання до даного органу (а.с.46-49).

Відповідно до протоколу № 1 засідання робочої групи з виявлення та подолання проблем, повязаних з проведенням інвентаризації землі в районі та її відсутністю на окремих територіях від 14 грудня 2016 року вирішено рекомендувати ОСОБА_2 зважити на пояснення членів робочої групи та присутніх спеціалістів щодо розміру відведеної земельної ділянки (паю) на місцевості: завершити розпочатий процес виготовлення технічної документації, використовувати відведену земельну ділянку за призначенням (на власний розсуд); в разі не погодження з рішенням членів робочої групи рекомендувати заявниці звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів (а.с.17,18).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів дотримання порядку розподілу земельних ділянок у межах КСП «Апостолівське» відповідно до чинного на день такого розподілу, законодавства та не доведено належними, допустимими та достатніми доказами законність виділення земельної ділянки ОСОБА_2 № 330 у кварталі № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території Апостолівської міської ради площею 2,5422 га., а саме у меншому розмірі, ніж вказаний у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354.

Разом з тим, відповідачем по справі у суді першої інстанції заявлено клопотання про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин.

Так, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14 у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України).

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачем по справі було порушено право позивача, оскільки відповідачем не доведено дотримання порядку розподілу земельних ділянок у межах КСП «Апостолівське» та не доведено законність виділення земельної ділянки ОСОБА_2 № 330 у кварталі № 40 із земель колишнього КСП «Апостолівське» та території Апостолівської міської ради площею 2,5422 га., а саме у меншому розмірі, ніж вказаний у сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ДП № 0387354.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим, згідно із ч.ч.3,4,5 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як встановлено судом першої інстанції розпорядження голови Апостолівської районної державної адміністрації № 282-р-09 про виділення земельної ділянки ОСОБА_2 площею 2,5422 га видано 28 травня 2009 року. Позивач не погодилась з виділенням земельної ділянки в натурі площею 2,5422 га, від виготовлення технічної документації та отримання акту на право власності на земельну ділянку зразу відмовилася та призупинила її виготовлення, а отже довідалася про порушення свого права з зазначеної вище дати.

Крім того слід зазначити, що в листах, які надходили від відповідача за зверненнями позивача з 2012 року ОСОБА_2 неодноразово розяснювалося її право звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав.

Таким чином, встановивши, що права позивача порушені відповідачем, а відповідач заявив про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача з причин пропуску строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмова в задоволенні її позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності є неправомірною, оскільки відповідно до ч.1 п.4 ст.268 ЦК України строк позовної давності не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності. Розпорядження голови районної райдержадміністрації є правовим актом, виданим райдержадміністрацією в межах своїх повноважень колегіє суддів не приймаються до уваги, з огляду на наступне.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті, який діяв станом на 2009 рік було зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу І Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» (далі - Закон № 4176-VI) пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

Закон № 4176-VI набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 4176-VI протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Таким чином, перебіг строку позовної давності в даному спорі розпочався для позивача ОСОБА_2 з 15 січня 2012 року та сплив 15 січня 2015 року, а позивач звернулась до суду за захистом свого права 07 лютого 2017 року.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на вимоги ст. 5 ЦК України є безпідставними, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції щодо пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду.

Також слід зазначити, що відповідно до ч.3 ст.5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, тобто в даному випадку 15 січня 2012 року з ЦК України було виключено норму про те, що на дані правовідносини не поширюється позовна давність.

Однак позивач у встановлений строк до 15.01.2015 року не звернулась з відповідним позовом.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що вона довгий час намагалася вирішити питання в досудовому порядку, проте все було марно, у звязку з чим вона змушена була звернутись до суду для захисту своїх прав не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог, оскілкьи наведені позивачем обставини пропуску строку позовної давності не є поважними та не можуть бути підставою для поновлення цього строку. Крім того слід зауважити, що в листах, які надходили від відповідача за зверненнями позивача з 2012 року ОСОБА_2 неодноразово розяснювалося її право звернутися з позовом до суду за захистом своїх прав (а.с.12-14).

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду на підставі ст. 308 ЦПК України має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 27 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: