АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2423/17Головуючий у І інстанції Степаненко О.М.
Категорія: 50 Доповідач в апеляційній інстанції Фетісова Т.Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі

головуючого Фетісової Т.Л.

суддів Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.

за участю секретаря

Анкудінова О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та пені,

в с т а н о в и л а :

позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання неповнолітнього сина -ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 17615,93 грн. та неустойку за несплату аліментів за період часу з червня 2016 року по червень 2017 року в сумі 3957,01 грн., судові витрати покласти на відповідача, мотивуючи про те, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів, стягнутих на користь позивача рішенням суду, що є підставою для нарахування неустойки та виставлення вимоги про стягнення заборгованості та вказаної неустойки.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01.11.2017 позов задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 3702,15 грн., судові витрати в сумі 640,00 грн., а всього 4342,15 грн. Провадження щодо вимог ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам закрито.

Не погоджуючись із таким рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про відмову у стягненні з відповідача пені у сумі 4342,15 грн. В обґрунтування апелянт указує на те, що кошти для погашення заборгованості по аліментам він позичив у знайомих та друзів; умислу на виникнення цієї заборгованості він не мав; апелянт ніде не працює та перебуває на обліку у центрі зайнятості, що підтверджує його скрутне матеріальне становище; має батька пенсіонера. Викладені обставини, на думку апелянта, свідчать про безпідставність покладення на нього судом обов'язку по сплаті пені за прострочення перерахування позивачу аліментів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав та мотивів.

Відповідно до положень ч.1 ст.367 ЦПК України про те, що суд апеляційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів переглядає рішення в даній справі в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені в сумі 4342,15 грн., оскільки саме стосовно вирішення цих позовних вимог апелянт оскаржує рішення згідно прохальної частини апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що з вини відповідача у нього перед позивачем виникла заборгованість по сплаті аліментів, що є підставою для нарахування та стягнення на користь позивача відповідної суми пені.

Колегія суддів частково погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

При розгляді справи встановлено, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.12.2013 стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 08.11.2013 до повноліття дитини.

Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості аліментів по виконавчому листу №711/9527/13-ц від 09.04.2014, виданого Придніпровським районним судом м. Черкаси, заборгованість по аліментах ОСОБА_4 станом на 23.10.2017 становила 16650,91 грн.

Відповідачем заборгованість погашена в добровільному порядку, а саме: 20.10.2017 в розмірі 3000,00 грн., 23.10.2017 - 7000,00 грн., 25.10.2017 - 7000,00 грн.

Згідно положень ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Виходячи з викладених вище фактичних обставин справи та норм законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про необхідність покладення на відповідача обов'язку по сплаті пені позивачу у зв'язку із виникненням заборгованості по сплаті аліментів, яка трапилася з вини відповідача.

Відповідно до роз'яснень п.22 постанови пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

У даному випадку при розгляді справи по суті, суд першої інстанції не дотримався принципів диспозитивності та змагальності сторін у цивільному судочинстві, згідно до яких він мав сприяти всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, а також здісненню прав сторін виходячи з наступних обставин.

Так, з матеріалів справи вбачається, що судова повістка про виклик відповідача у перше судове засідання, призначене на 20.10.2017 року була вручена відповідачу в той же день - 20.10.2017 року з порушенням вимог чинного на той час процесуального закону щодо завчасності вручення судової повістки, суд відклав розгляд справи на 01.11.2017 року за клопотанням відповідача. При цьому, відповідач ОСОБА_4 27.10.2017 року звернувся до суду з письмовим клопотанням про перенесення справи у зв'язку з його зверненням до Черкаського міського центру з надання вторинної правової допомоги з метою отримати фахову допомогу, однак вказане клопотання було відхилено і суд першої інстанції прийняв оспорюване рішення від 01.11.2017 року за відсутності відповідача.

В зв'язку з викладеним, судом апеляційної інстанції було задоволено клопотання відповідача по залучення до справи нових доказів, які не були предметом дослідження у суді першої інстанції, оскільки колегія вважає, що ОСОБА_4 не мав змоги їх надати суду у встановленому порядку.

При цьому, з наданих суду апеляційної інстанції доказів вбачається, що у відповідача є батько похилого віку - ОСОБА_7 1940 року народження, який має цілий ряд хвороб хронічного характеру та постійно проходить лікування, оплату якого здійснює в тому числі і відповідач по справі, а також те, що він з 09.11.2016 року по 31.10.2017 року зареєстрований в Черкаському МЦЗ як безробітний, в зв'язку з чим отримував державну допомогу в середньому 544 грн. в місяць (з березня 2017 по жовтень 2017 року), з яких і відраховувалися щомісячно аліменти на користь позивачки в сумі 135 грн.

Таким чином, доводи апелянта про те, що він ніде не працює та перебуває на обліку у центрі зайнятості, що підтверджує його скрутне матеріальне становище, а також те, що він піклується про хворого батька похилого віку знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами по справі.

Згідно ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції для зміни рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення по справі, які суд визнав встановленими, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене та те, що сама по собі відсутність постійної роботи не свідчить про можливість особи, з якої стягнуто аліменти, допускати прострочення їх сплати, адже відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, однак, згідно ч.2 ст.196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, колегія суддів приходить до висновку про те, що вимоги апеляційної скарги мають бути задоволені частково та розмір стягнутої рішення суду першої інстанції пені за прострочення по сплаті аліментів з ОСОБА_4 на користь з ОСОБА_5 має бути зменшено з 3702,15 грн. до 2702,15 грн.

Вирішуючи питання стосовно нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді першої інстанції в зв'язку зі зміною судового рішення та розподілу судових витрат понесених сторонами у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст.382 ЦПК України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При цьому, ч. 10 ст. 141 ЦПК України передбачено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З матеріалів даної справи вбачається, що позивачкою було сплачено 640 грн. судового збору за подачу позову до суду першої інстанції, апелянтом ОСОБА_4 сплачено 704 грн. судового збору за подачу ним апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції, при цьому його вимоги за скаргою було задоволено судом на 72,99 %. Таким чином, з відповідача ОСОБА_4 на користь позивачки ОСОБА_8 має бути стягнуто 408,63 грн. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат по справі, пропорційно розміру задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

постановила :

апеляційну скаргу - задоволити частково.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 листопада 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості по аліментам та пені - змінити, зменшивши розмір стягнутої пені за прострочення по сплаті аліментів з ОСОБА_4 на користь з ОСОБА_5 3702,15 грн. до 2702,15 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 408,63 грн. в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня її проголошення в порядку та на умовах, визначених чинним цивільно - процесуальним законом України.

Головуючий

Судді :