АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/4565/17 Головуючий суддя І інстанції Курганникова О. А.
Провадження № 22-ц/790/5986/17 Суддя доповідач Піддубний Р.М.
Категорія: Спори про право власності та
інші речові права про приватну власність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: судді Піддубного Р.М.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Кравченко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали цивільної справи за за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання дій неправомірними, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, визнання права власності, з апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2017 року по справі, -

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати дії приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо реєстрації за публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (ПАТ КБ «ПриватБанк») права власності на належну їй квартиру АДРЕСА_1 неправомірними, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31108160 від 26.08.2016 року, визнати за нею право власності на вказану квартиру.

21 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила у якості забезпечення позову накласти арешт та заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1, заборонити ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які правочини стосовно спірної квартири та дії спрямовані на виселення її, а також ОСОБА_3, ОСОБА_4 із вказаної квартири.

Ухвалою Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2017 року заяву задоволено частково. Накладено заборону відчуження квартири АДРЕСА_2, що належить ПАТ КБ «ПриватБанк» на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 31108160 від 26.08.2016 року, заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії спрямовані на виселення ОСОБА_1 із займаної квартири. В іншій частині у задоволенні заяви відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просило ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову. В обґрунтування посилалося на те, що судом не наведено причин, з яких він дійшов висновку, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Частково задовольняючи заяву, суд першої інстанції виходив із того, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири та заборони виселення може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову, передбачені цим Кодексом.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 152 ЦПК, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Згідно з розясненнями, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 червня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК одними із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про визнання неправомірними дій приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_2 щодо реєстрації за ПАТ КБ «ПриватБанк» права власності на передану ОСОБА_1 банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 31108160 від 26.08.2016 року, визнання за нею право власності на вказану квартиру.

З у рахуванням сууті заявлених позовних вимог суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову у вигляді заборони відчуження квартири може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення заявленого ОСОБА_1 позову.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що відсутні встановлені законом підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 в частині заборони ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти дії щодо виселення позивача із вказаного житлового приміщення, оскільки доказів на підтвердження вказаних дій ОСОБА_1 не надано, невжиття таких заходів не може утруднити виконання можливого судового рішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду першої інстанції в частині заборони ПАТ КБ «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 - скасуванню, з відмовою у задоволенні заяви в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151, 152, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково .

Ухвалу Комінтернівського районного суду міста Харкова від 16 серпня 2017 року в частині заборони публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» вчиняти будь-які дії, спрямовані на виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_3 скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову в цій частині відмовити.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді С.С. Кругова

ОСОБА_5