Справа № 185/6034/17
Провадження № 2/185/3350/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2017 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Зінченко А.С., за участю секретаря - Пожидаєвої Л.М., позивача - ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлоград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, в якому просить суд визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з 1984 року зареєстрована та проживає у квартирі № 46 за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Садовніченко, буд. 9. 24 лютого 1998 року передано на праві спільної часткової власності у рівних частинах ОСОБА_2 та рідній бабусі позивача ОСОБА_3, яка була його дружиною, та проживала однією сімєю і вела спільне господарство, а також дочці позивача - ОСОБА_4 (прізвище ОСОБА_4 було змінене на ОСОБА_5 в звязку з укладенням шлюбу) ОСОБА_6 та позивачу, ОСОБА_1, вищевказану квартиру. З моменту приватизації вищезазначеної квартири, позивач та її сімя проживали та вели спільне господарство у ній разом. 22 грудня 1998 року помер ОСОБА_2, якому належала 1/4 частина квартири, заповіт не залишив. ОСОБА_3, яка проживала однією сімєю і вела спільне господарство з померлим з 1951 року не подала заяви про прийняття спадщини, та не повідомила нотаріуса про фактичне прийняття спадщини, але продовжувала проживати у квартирі. 22 березня 2010 року померла ОСОБА_3, якій належала 1/4 частина квартири, заповіт не залишила. У порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_4, яка була дочкою померлої, отримала у спадок 1/4 частини квартири. У видачі свідоцтва на право на спадщину після померлого ОСОБА_2 на 1/4 квартири матері позивача, ОСОБА_4, було відмовлено, на підставі відсутності документів, які підтверджують родинний зв'язок ОСОБА_3 та ОСОБА_2. Дітей, батьків та інших родичів ОСОБА_2 не мав. На його частку квартири ніхто ніколи не претендував і не цікавився ні його майном, ні життям. 27.07.2016 року позивач отримала у дар від своєї матері, ОСОБА_4, та доньки, ОСОБА_5 (до укладення шлюбу ОСОБА_4) ОСОБА_6, 1/2 частину зазначеної квартири. На сьогоднішній день позивач володіє 3/4 частинами квартири за адресою: АДРЕСА_1, продовжує проживати у вказаній квартирі з 1984 року, з 1998 року - безперервно, відкрито і добросовісно, оплачує всі комунальні платежі за електроенергію, газ, водопостачання, вивіз сміття та інші витрати для забезпечення нормального існування та схоронності вказаної квартири. Добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном як своїм власним, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, дала пояснення відповідно до обставин зазначених в позові. Пояснила, що оформити іншим чином своє право власності на 1/4 частину зазначеної квартири не може, так як її дідусь ОСОБА_2 та її бабуся ОСОБА_3 проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, але документально, та через суд зазначений факт ні бабуся, ні її донька - мати позивача, при житті, не оформляли та не встановлювали. Інших родичів у померлого ОСОБА_2 не має, він проживав з її бабусею ОСОБА_3 Вона більше десяти років проживає в спірній квартирі, відкрито, безперервно володіє нею як своєю власністю, доглядає за квартирою та утримує її, постійно робить поточний та капітальний ремонт

Представник відповідача у судове засідання не зявився про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву у якій просив розглянути справу за його відсутності, у вирішенні справи покладався на розсуд суду.

Свідок, ОСОБА_8, пояснила, що вона знаходиться в дружніх відносинах з позивачем з 2006 року, та з цього періоду може підтвердити, що ОСОБА_1 проживає в квартирі № 46 за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Садовніченко, буд. 9, вона вважає, що це квартира позивача, так як позивач постійно, відкрито, безперервно проживає, володіє квартирою, робила ремонти косметичні та капітальні, міняла вікна, є членом ОСББ.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, вислухавши позивача, свідка, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_9 у рівних частках (1/4), на праві спільної власності, володіли квартирою № 46 по вул. Садовніченко у будинку 9 у місті Павлоград, з 24 лютого 1998 року на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Відділом по обліку та розподілу житлової площі.

Також, з вищевказаного свідоцтва вбачається, що 27.08.2014 року ОСОБА_10 Павлоградською державною нотаріальною конторою за р. № 1-2812 на 1/4 частину квартири, належну ОСОБА_3, після її смерті 22 березня 2010 року, на імя ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Відповідно до договору дарування частки квартири укладеного 27 липня 2016 року між ОСОБА_5, ОСОБА_4 (дарувальники) та ОСОБА_1 (обдаровувана), посвідченого приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_11, дарувальники передають безоплатно у власність, а обдаровувана приймає як дарунок, 1/2 частку квартири № 46, що знаходиться в будинку за номером 9, розташованому на вулиці Героїв України (Садовніченко) в місті Павлограді, Дніпропетровської області. Даний факт також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, судом встановлено, що позивач є власником 3/4 частин квартири № 46, що знаходиться в будинку за номером 9, розташованому на вулиці Героїв України (Садовніченко) в місті Павлограді, Дніпропетровської області.

Згідно свідоцтва про смерть серії І-КИ № 211481, ОСОБА_2 помер 22 грудня 1998 року, про що зроблений відповідний актовий запис № 1461 від 23 грудня 1998 року.

ОСОБА_2 заповіт не залишив, спадкова справа після його смерті не заведена, з заявами про прийняття спадщини чи про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру № 48865631 від 23 серпня 2017 року, та відповіддю нотаріуса № 2834/01-16 від 23.08.2017 на запит суду.

Відповіддю Павлоградського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану № 4322-14,23-29 від 18 серпня 2017 року на запит суду, підтверджується факт відсутності актових записів про шлюб, розірвання шлюбу на ОСОБА_2.

Відповідно до відповіді виконкому Павлоградської міської ради № 2831/0/2-17 від 21.08.2017 останнє відоме місце проживання померлого ОСОБА_2 є адреса: квартира № 46, що знаходиться в будинку за номером 9, розташованому на вулиці Героїв України (Садовніченко) в місті Павлограді, Дніпропетровської області, процедуру визнання спадщини відумерлою на 1/4 частину зазначеної квартири виконком не розпочинав.

Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_10 Павлоградською державною нотаріальною конторою, у звязку з тим, що позивачем не надано документів, які підтверджують родинний зв'язок померлої ОСОБА_7 з ОСОБА_2, померлим 22.12.1998 року, якому належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

ОСОБА_1 проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 27 січня 1998 року, про що засвідчує довідка про склад сімї наймача ізольованої квартири від 02 лютого 1998 року, яка була надана Виконавчим комітетом Павлоградської міської ради, також, даний факт підтверджується актом № 6 складеним комісією у складі голови правління ОСББ «Героїв України 9» ОСОБА_12, управителем ОСББ «Героїв України 9» ОСОБА_13

Таким чином, ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_2 22 грудня 1998 року, дійсно заволоділа 1/4 частиною квартири, безперервно, відкрито та добросовісно користувалася нею більше ніж десять років, як власним майно, про що свідчать пояснення свідка ОСОБА_8.

На даний час позивач фактично володіє всією квартирою, але право власності на 1/4 частину зазначеної квартири залишається зареєстрованим за померлим ОСОБА_2, так як спадкоємиця за законом, ОСОБА_7, - не звернулась у нотаріальну контору з заяву про прийняття спадщини та не надала доказів фактичного прийняття спадщини.

Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду, що встановлено ч. 4 ст. 344 ЦК України.

Згідно з п. 8 Прикінцевих і перехідних положень ЦК «Правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом».

У пункті 9 постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що «При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК)».

Враховуючи те, що спірна квартира є неподільною річчю у розумінні частини другої статті 183 ЦК України, суд вважає, що позивач добросовісно заволоділа 1/4 частиною квартири, що залишилися після смерті ОСОБА_2. Іншим чином, відповідно до діючого законодавства, оформити своє право власності на спірне майно позивач не має можливості.

Зважаючи на те, що позивач проживає та володіє зазначеною квартирою з 1998 року по теперішній час, оплачує житлово-комунальні послуги, зробила ремонт, що підтверджується поясненнями свідка та письмовими доказами по справі, а саме копією договору купівлі-продажу метало-пластикових вікон та дверей, суд вважає, що ОСОБА_1 володіє 1/4 частиною зазначеної квартири, що залишилися після смерті ОСОБА_2, відкрито, добросовісно і безперервно, строком більше десяти років.

Відповідно до пункту 11 вищезазначеної постанови Пленуму: "Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року".

Враховуючи встановлені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про наявність підстав у позивача для набуття права власності на 1/4 частину спірної квартири за набувальною давністю.

Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог повністю.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 15, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Павлоградської міської ради Дніпропетровської області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку набувальної давності на ? частину квартири, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, місто Павлоград, вул. Героїв України (Садовніченко)АДРЕСА_3.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. С. Зінченко