Справа № 175/4543/16-ц
Провадження № 2/175/1861/16
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

24 квітня 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

Сторони та їх представники у судове засідання не зявилися, надавши письмові заяви у яких позов підтримали та визнали у повному обсязі і просили справу розглянути без їхньої участі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Встановлено, що 15 листопада 2003 року померла мати позивача - ОСОБА_2, про що в книзі реєстрації актів про смерть 18 листопада 2003 року зроблено запис №88813 (свідоцтво про смерть серії 1-КИ №514856 видане відділом реєстрації смерті в м. Дніпропетровську Дніпропетровського обласного управління юстиції).

Після смерті спадкодавиці відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка та житловий будинок за адресою: Дніпропетровський області, Дніпропетровський район, смт. Обухівка, (попередня назва Кіровське) вул.Будівельників, №12.

Оскільки позивачка є спадкоємицею після смерті ОСОБА_3, 26 серпня 2016 року, вона за допомогою свого представника - ОСОБА_4, звернулася до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на моє ім'я свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилася після померлої 15.11.2003 року ОСОБА_3

Проте, державний нотаріус Першої Дніпропетровської нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2016 року, у зв'язку з ненаданням оригіналів правоустановчих документів щодо належності спадкодавцю нерухомого майна та рекомендувала звернутися до суду.

таким чином, право позивачки на спадкове майно, яке відкрилося після смерті матері, ніхто не оспорює, але оформити право на спадщину в позасудовому порядку вона не має можливості.

Так, Рішенням виконавчого комітету Кіровської селищної ради Народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області №4 від 22.01.1997 року було передано ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку розміром 1200 кв.м по догляду за будинком по вул. Будівельників, №12.

12 лютого 1997 року повноважною комісією та сусідами було складено та погоджено Акт встановлення меж земельної ділянки, що передається у приватну власність та план даної земельної ділянки. На підставі даних документів 04 березня 1997 року було оформлено Кіровською селищною радою народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області та видано спадкодавцю Державний акт на право приватної власності на землю серії ДП ДН №013404.

В Державному акті зазначено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1265 га, розташована на території Кіровської селищної, смт. Кіровське по вул. Будівельників, №12 (Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на праавро приватної власності на землю №676).

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Стаття 125 ЗК України визначає, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Відповідно до ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Як встановлено у судовому засіданні, за життя спадкодавцем було втрачено Державний акт на право приватної власності на землю та не отримано його дублікат, в наявності є лише нотаріально посвідчена копія державного акту. також, на запит Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори № 2335/02-14 від 16.07.2016 р. Управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області надало відповідь, що дійсно на ім'я ОСОБА_2 видавався державний акт, але видача дублікатів державних актів на право приватної власності на земельну ділянку не регламентовано, у зв'язку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

Разом з тим встановлено, що 09 квітня 2001 року, на підставі рішення виконкому Кіровської ради народних депутатів Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 21 березня 2001 року, між спадкодавицею та виконавчим комітетом Дніпропетровської ради народних депутатів було укладено договір про надання у безстрокове використання земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, згідно з п.1 якого, ОСОБА_2 було надано у безстрокове користування земельна ділянка розміром 1200 кв.м для будівництва житлового будинку за адресою: смт. Кірова, вул.Будівельників, №12.

Так, в період з 2001 по 2003 роки спадкодавицею було здійснено будівництво житлового будинку за адресою: смт. Кіровське, вул. Будівельників №12.

Після чого, 23 червня 2004 року рішенням Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області було затверджено Акт державної технічної комісії по прийманню в експлуатацію індивідуального житлового будинку, господарських та побутових споруд від 08.06.2004 року №770/04, яким житловий будинок було прийнято в експлуатацію згідно СНіП та визнано право особистої приватної власності на житловий будинок в смт. Кіровське по вул. Будівельників, №12 за ОСОБА_2, але оформити правоустановчі документи на дане нерухоме майно (свідоцтво про право на власність) та зареєструвати своє право власності у бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 не встигла.

У відповідності до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, збудований спадкодавицею житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами на земельній ділянці, яка належала їй на праві власності, було завершено будівництвом, прийнято в експлуатацію, але право власності на домоволодіння не було зареєстровано, що унеможливило надання позивачкою правоустановлюючого документу нотаріусу для оформлення спадщини.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ст. 15 ЦК України).

Відповідно до ч.4 ст. 334 Цивільного Кодексу України, право власності виникає з моменту державної реєстрації права власності у відповідних органах, що здійснюють таку реєстрацію.

Згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Постанови Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року за №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно» нотаріус проводить державну реєстрацію прав: реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчиняється дія); у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва (нотаріус, яким вчинено таку дію) на підставі заяви про державну реєстрацію прав власності, поданої власником.

Відповідно до ст.ст. 182, 210 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника.

Відповідно до рекомендацій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про спадкування (лист №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року) Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасового положення про порядок реєстрації права власності на нерухоме майно . затверджене наказом Мінюста від 07 лютого 2002 року. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, спору, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільного кодексу України 2004 року. Відповідно до п.3.2 вищезазначеного листа по об'єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 05 серпня 1992 року №449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі). Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 05 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлювальні документи на будинок, навіть якщо споруджено самовільно. За наявності доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 05 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи.

Відповідно до ст. 25 ЦК України правоздатність особи (здатність мати права та обов'язки) припиняється в момент її смерті.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Враховуючи, що до Позивачки перейшли права власності на житловий будинок, проте вона не має можливості оформити законодавчі документи у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів у спадкодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права судом.

Нормою ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Приписами ст. 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Пунктом 2 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Оскільки в судовому засіданні встановлено факт наявності спадкових прав позивачки на вищезазначене спадкове майно, а її позовні вимоги не суперечать чинному законодавству і не порушують прав третіх осіб, суд приходить до висновку про задоволення позову у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 215, 214, ЦПК України, ст.ст. 16, 1216, 1218, 1222, 1261, 1268-1270, 1274 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №484323, виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 11.01.1997 року, ІПН: НОМЕР_1) право власності на земельну ділянку площею 0,1265 га, кадастровий номер :02:008:0694 (з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка (Кіровське), вул. Будівельників, №12 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 15.11.2003 року.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АЕ №484323, виданого Бабушкінським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 11.01.1997 року, ІПН: НОМЕР_1) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт. Обухівка (попередня назва Кіровське), вул.Будівельників, №12, який складається з наступного: житловий будинок літ. А-2, загальною площею 337,9 кв.м, з яких житлова площа становить - 141,8 кв.м; тераса літ. а-1, площею 10,6 кв.м; альтанка літ. Б, площею 15,2 кв.м; зливні ями З/Я, 3/Я1, огорожа №1-3, замощення І, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, померлої 15.11.2003 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Ребров