Провадження 2/522/4249/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючої судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Соболевій О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ВТБ ОСОБА_2 про стягнення грошової суми, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2», в особі відділення «Одеська регіональна дирекція» публічного акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2» (далі - ПАТ «ВТБ ОСОБА_2») у якому просив визнати недійсним п. 9.6 договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року у наступній частині: «одностороннє розірвання цього договору і одностороння відмова від виконання чи зміна його умов не допускається за винятком випадків: дострокового розірвання цього договору за ініціативою орендаря, у разі коли у нього відпала необхідність в оренді об'єкта оренди»; стягнути на свою користь з ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» заборгованість у розмірі 5 679 937 грн 78 коп., яка складається із: заборгованості за орендною платою з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 352 757 грн 89 коп., пені - 253 277 грн 91 коп., заборгованості зі сплати комунальних послуг - 73 901 грн 98 коп., моральну шкоду - 50 000 грн, кошти на приведення приміщень у попередній стан - 1 305 720 грн, грошову компенсацію за те, що приміщення не будуть використовуватися протягом двох місяців при проведенні ремонту - 963 389 грн 89 коп., витрати на правову допомогу - 10 000 грн та витрати по сплаті судового збору - 3 654 грн; зобов'язати ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» повернути йому нежитлові приміщення, що розташовані по провулку Червоний, 12 в м. Одеса шляхом складання відповідного акту прийому-передачі згідно договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року, із передачею ключів та всіх документів, що були отримані при прийомі приміщень в оренду.

Публічне акціонерне товариство «ВТБ ОСОБА_2» у квітні 2014 року звернулося до суду з зустрічним позовом про зобов'язання ОСОБА_1 прийняти у ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» з оренди 55/100 частин офісно-адміністративного комплексу, загальною площею 1292,2 кв. м, що розташований по провулку Червоний, 12 у м. Одеса та є предметом нотаріально посвідченого договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року та підписати акт прийому-передачі об'єкта оренди від 01 листопада 2013 року з подальшою передачею до ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» підписаного ОСОБА_1 акту прийому-передачі на підтвердження виконання останнім зобов'язання з прийняття об'єкта оренди.

За клопотанням представника ОСОБА_1 ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року вимоги ОСОБА_1 про стягнення коштів на приведення приміщення у попередній стан у розмірі 1 305 720 грн та грошової компенсації за те, що приміщення не будуть використовуватися протягом двох місяців проведення ремонту в розмірі 963 389 грн 89 коп. виділено в самостійне провадження.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано недійсним п. 9.6 договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року в наступній частині: «одностороннє розірвання цього договору і одностороння відмова від виконання чи зміна його умов не допускається за винятком випадків: дострокового розірвання цього договору за ініціативою орендаря, у разі коли у нього відпала необхідність в оренді об'єкта оренди». Стягнуто з ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5 679 937 грн 78 коп., яка складається із: заборгованості з орендної плати з урахуванням індексу інфляції у розмірі 5 352 757 грн 89 коп., пені - 253 277 грн 91 коп., заборгованості зі сплати комунальних послуг - 73 901 грн 98 коп. Стягнуто з ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн, витрати на правову допомогу - 10 000 грн та судовий збір. Зобов'язано ПАТ «ВТБ ОСОБА_2» повернути нежитлові приміщення, що розташовані по пров. Червоний, 12 у м. Одесі, власнику - орендодавцю ОСОБА_1 шляхом складання відповідного акту прийому-передачі, згідно договору оренди нерухомого майна від 21 травня 2008 року, передачею ключів та всіх документів, що були отримані при прийомі приміщень в оренду. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 04 грудня 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2014 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові ОСОБА_1

Таким чином, предметом розгляду спору в даній справі є вимога ОСОБА_1 про стягнення з Банку грошової суми на проведення орендованого приміщення у стан придатний для його подальшої експлуатації та грошової компенсації за те, що обєкт оренди не буде використовуватися Позивачем за час приведення його в належний технічний стан.

31 травня 2017 року Позивач, в порядку статті 31 ЦПК України, доповнив позовні вимоги в частині збільшення суми грошового стягнення та просив стягнути із Банку суму неустойки, яка станом на 30 травня 2017 року становить 74 176 001 гривну 53 копійки, витрати повязані з приведенням обєкта оренди в належний технічний стан у сумі 5 021 697 гривень та витрати по оплаті комунальних платежів у сумі 153 283 гривні 76 копійок, а всього 79 350 982 гривні 29 копійок том 3 а. с. 143-147.

Обґрунтовуючи позов про стягнення із Банку грошової суми ОСОБА_1 виходив із того, що ОСОБА_2 не дивлячись на те, що просив про дострокове припинення договору оренди вказаного обєкту оренди з 01 листопада 2013 року, орендоване приміщення, як того вимагає пункт 2.5 Договору та приписи закону, у строки передбачені пунктом 2.6 Договору, за актом приймання-передачі у належному для експлуатації стані до даного часу йому не передав.

ОСОБА_2 відновлюваний ремонт обєкта оренди та приведенням його у належний стан не виконав, то він змушений був звернутися у січні 2014 року до суду із даним позовом та просить задовольнити його із врахуванням зроблених доповнень в повному обсязі.

В судовому засіданні Позивач та його представники заявлений позов підтримали та просили задовільнити його в повному обсязі.

Представник Банку заявлений ОСОБА_1 позов не визнав та просив суд відмовити в його задоволенні, оскільки вважає позовні вимоги Позивача не обґрунтованими та безпідставними. Крім того, просив застосувати при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 строк позовної давності, який на його думку Позивач пропустив при звернені до суду із даним позовом.

Ознайомившись із матеріалами справи, вислухавши пояснення Позивача та його представників, які підтримали заявлений ОСОБА_1 позов із врахуванням доповнень до нього від 31 травня 2017 року, представника Відповідача, який заперечував проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні застосувавши при цьому строки позовної давності відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України, дослідивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений ОСОБА_1 позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом 21 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ ОСОБА_2», що є правонаступником відкритого акціонерного товариства «ВТБ ОСОБА_2» та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕМЕРАЛД КОНСТРАКШЕН» укладено договір оренди нерухомого майна на строк сім років, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, згідно з пунктом 1.1 якого у платне користування банку передано 55/100 частин офісно-адміністративного комплексу, загальною площею 1292,2 кв. м, розташованих по провулку Червоний, 12 в м. Одеса, який ОСОБА_2 прийняв 21 травня 2008 року відповідно з актом прийому-передачі том 1 а. с. 29-30.

Умовами Договору передбачено, що строк оренди становить сім років з моменту передачі об'єкта орендарю. (п. 9.1 Договору).

Відповідно до вказаного Договору на дату припинення його дії орендар зобов'язаний звільнити приміщення та підготувати його до передачі орендодавцю. При передачі приміщення складається акт прийому-передачі, який підписується сторонами. Приміщення повинні бути передані орендодавцю у стані, в якому були передані в оренду з урахуванням нормального природного зносу (п. п. 25., 2.7 Договору).

16 липня 2009 року між банком та ТОВ «ЕМЕРАЛД КОНСТРАКШЕН» укладено договір про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, посвідченого ОСОБА_3 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 21 травня 2008 року за реєстровим № 4233 в частині розміру та порядку розрахунку орендної плати, відповідальності за стан збереження та технічне обслуговування інженерної інфраструктури та обладнання, розірвання договору в односторонньому порядку - том 1 а. с. 9-18; 19-21.

В подальшому, Позивач придбавши у ТОВ «ЕМЕРАЛД КОНСТРАКШЕН» спірний обєкт оренди за договором купівлі-продажу, став правонаступником прав та обовязків останнього.

У зв'язку із набуттям ПАТ ВТБ ОСОБА_2 21 червня 2013 року права власності на інше нежитлове приміщення, 13 серпня 2013 року Відповідач своїм листом повідомив Позивача про одностороннє розірвання договору оренди на підставі п. 9.6 Договору (в редакції від 16.07.2009 року) з 1 листопада 2013 року.

Відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За умовами статей 11, 629 ЦК України договір є однією з підстав виникнення зобов'язань та є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов'язання в силу вимог статей 525, 526 ЦК України має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу і інших актів законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк (частина 1 статті 759 ЦК України).

За користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму (частина 1 статті 762 ЦК України).

Згідно до частини 1 статті 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.

Згідно до частини 2 статті 795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Відповідно до пункту 2.5 Договору оренди після закінчення строку дії цього договору або в результаті його дострокового розірвання орендар - ПАТ ВТБ ОСОБА_2, зобов'язаний передати орендодавцю - Позивачу, об'єкт оренди протягом місяця з моменту закінчення строку оренди за актом прийому-передачі. Обєкт оренди вважається повернутим з моменту підписання сторонами акту прийому-передачі з оренди обєкта оренди.

Пунктом 2.6 Договору оренди визначені умови повернення об'єкту оренди, звільнення об'єкту оренди від меблів, іншого майна; вилучення орендарем зроблених поліпшень, які є власністю орендаря і відокремлюються від об'єкту оренди без завдання шкоди. Повернення об'єкта оренди здійснюється орендарем з урахуванням можливих перепланувань, капітальних ремонтів, реконструкцій об'єкта оренди та його природного зносу.

Пунктом 4.4.6. Договору оренди чітко визначено обовязок орендаря у випадку розірвання договору повернути обєкт оренди в порядку, визначеному вказаним договором. Всі роботи з відновлення стану обєкта оренди у звязку із вилученням зроблених поліпшень або спричинення шкоди обєкту оренди протягом його експлуатації повинні бути завершені орендарем протягом 31 дня з дня звільнення обєкту оренди.

Пунктом 15 Договору про внесення змін до Договору оренди нерухомого майна посвідченого ОСОБА_3, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, 21 травня 2008 року за № 4233, який було укладено 16 липня 2009 року передбачено, що Орендодавець в розумінні пункту 3.1 Договору оренди погоджує проведені Орендарем перепланування, технічне переобладнання приміщення та інженерної інфраструктури Обєкта оренди, а також усі інші будівельні та будь-які інші роботи, що здійснені Орендарем в Обєкті оренди на момент підписання цього Договору про внесення змін. Будь яких заперечень відносно проектних рішень, обсягів та порядку виконаних на момент підписання цього Договору про внесення змін перепланувань, технічного переобладнання і усіх інших робіт, Орендодавець не має.

При цьому сторони погоджуються, що усі визначені в цьому пункті роботи з перепланування Обєкту оренди, а також усі інші роботи, проведені Орендарем на момент підписання цього Договору про внесення змін, призначені виключно для пристосування Обєкту оренди для потреб Орендаря та не вважаються Сторонами невідємними поліпшеннями Обєкту оренди, а їх вартість не підлягає відшкодуванню Орендодавцем у разі припинення Договору оренди.

Як пояснили в судовому засіданні представники Позивача та сам Позивач, Відповідач свого обовязку визначеного статтею 785 ЦК України щодо повернення обєкта оренди орендодавцеві не виконав та не здійснив відновлювальні роботи по приведенню орендованого приміщення в належний стан.

Окрім того, із листа за № 2234/2300-2 від 13 листопада 2013 р. направленого на адресу Позивача, який був предметом дослідження в судовому засіданні, ОСОБА_2 фактично визнав, що орендовані приміщення не відповідають умовам п. 2.6 та п. 2.7 Договору оренди та не заперечував здійснити відновлення стану обєкту оренди у звязку з вилученням зроблених поліпшень - том 3 а. с. 162.

Відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України якщо наймач не виконує обов'язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.

Отже, законодавство в сфері орендних правовідносин пов'язує припинення обов'язків орендаря з фактом повернення об'єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акта приймання-передачі. У разі невиконання обов'язку, передбаченого частиною 1 статті 785 ЦК України, цивільним законодавством передбачена можливість стягнення неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання щодо повернення об'єкта оренди.

Таким чином, право на стягнення встановленої частиною 2 статті 785 ЦК України неустойки пов'язується із простроченням орендарем виконання зобов'язання з повернення орендованого приміщення за актом приймання-передачі, підписаним уповноваженими представниками сторін.

З огляду на наведене та те, що відповідачем не повернуто позивачу орендованого приміщення за актом приймання-передачі, як того вимагають умови Договору та вимоги чинного законодавства, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на підставі частини 2 статті 785 ЦК України неустойки в розмірі подвійної оплати за користування орендованим майном за період з вересня 2013 року по липень 2017 року на загальну суму 74 176 001,53 грн.

При цьому, суд виходить з того, що під час розгляду справи, відповідачем не було належним чином доведено, обставин ухилення орендодавця від прийому майна та не надано на підтвердження цього доказів.

Посилання представника Відповідача на рішення суду постановлене Приморським районним судом м. Одеси у справі № 522/7563/15-ц не може бути взято до уваги судом, оскільки предмет позову у вказаній справі є відміним від предмету спору справи, яка розглядається даним судом.

Доводи Відповідача про те, що стягненню спірної неустойки має передувати встановлення вини орендаря, вважає безпідставними, адже за вказаними вище умовами договору та приписами законодавства обов'язок з повернення приміщення, покладено саме на орендаря, а відтак невиконання такого обов'язку свідчить про неправомірність дій наймача та, відповідно, підтверджує наявність його вини, поки іншого не буде доведено останнім. Втім, протилежного, відповідач під час розгляду справи не довів.

Суд також зазначає, що матеріали справи не містять належних доказів на підтвердження факту повернення об'єкта оренди Позивачу, або умисного ухилення останнього від прийому об'єкту оренди від Відповідача. В судовому засіданні сторони не заперечували того, що обєкт оренди на день розгляду справи судом за актом прийому-передачі Позивачу не переданий.

Та обставина, що Позивач неодноразово пропонував представнику Банка визначити термін та прийняти особисту участь у прийомі-передачі обєкта оренди, надати документальне підтвердження погоджених розбіжностей, які виявлені обстеженням орендованого майна, провести відновлювальний ремонт орендованого приміщення до стану, в якому приміщення було прийнято в оренду або призначити експертизу, визначити розмір збитків для відшкодування, підтверджується відповідними листами за № 260 від 19.02.2016 р., № 261 від 03.03.2016 р. та № 264 від 14.04.2016 р. які додані до матеріалів справи та досліджені судом в ході розгляду справи - том 3 а. с. 196.

Окрім того, підтвердженням того, що обєкт оренди був непридатний для використання станом 23 грудня 2013 року стверджується листом компанії ООО МФ Секрет Сервіс зі змісту якого вбачається, що при огляді були виявлені зміни внесені орендатором в схеми підключення та конфігурацію систем, демонтаж існуючого та встановлення нового обладнання том 2 а. с. 146.

Разом з тим, судом встановлено, що Відповідач на вказані листи Позивача не зреагував, орендоване приміщення у встановлені договором і законом строки не звільнив та не передав його Позивачеві за актом прийому-передачі у придатному для використання стані. Вказане підтверджується висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 року, відповідно до якого без проведення відновлюваного ремонту використання вказаного приміщення не можливо, що призвело до порушення прав Позивача та перешкоджає останньому використовувати його за призначенням - том 3 а.с.2-113, матеріалами фотофіксації пошкоджень орендованих приміщень станом на грудень 2013 року - том 2 а. с. 147 155 та висновком про технічний стан орендованого приміщення станом на 24.12.2013 року - том 1 а. с. 32-129 із фотофіксацією зазначених пошкоджень - а. с. 73-81, які досліджені судом та визнаються належними доказами.

ОСОБА_2 Відповідач не передав обєкт оренди Позивачу за актом приймання-передачі, то суд вважає доведеним факт порушень з боку Відповідача умов договору, не виконанням умов договору та чинного законодавства щодо повернення майна у стані в якому воно було одержано, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі тому вважає за необхідне стягнути з Відповідача збитки за позбавлення можливості користуватися з вересня 2013 року по липень 2016 року обєктом оренди.

Матеріали справи також не містять належних доказів які б підтверджували факт повернення орендованого приміщення Позивачу, або умисного ухилення останнього від прийому обєкта оренди.

За таких обставин виходячи із вищенаведеного суд приходить до висновку про наявність правових підстав для застосування до Відповідача відповідальності за частиною 2 статті 785 Цивільного кодексу України у вигляді стягнення 74 176 001,53 грн. неустойки за весь час прострочення виконання зобов'язання з повернення об'єкта оренди, оскільки ця неустойка є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин, право на яку виникає у орендодавця у разі несвоєчасного повернення орендованого майна орендарем та підлягає стягненню за весь час прострочення обов'язку щодо повернення речі. Ця неустойка не може бути ототожнена з неустойкою (штрафом, пенею) передбаченою ст. 549 Цивільного кодексу України, оскільки її обчислення не здійснюється у відсотках від суми невиконання або неналежного виконання зобов'язання (штраф), а також у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання.

При цьому, суд зазначає, що в даному випадку мова йде про договірний характер збитків, тому застосування норм про деліктну відповідальність з необхідністю доведення її елементів є неправомірне.

Згідно з частиною 1 статті 762 Цивільного кодексу України за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором.

Належним виконанням зобов'язань за Договором оренди є внесення грошових коштів у національній валюті України в сумі, що на день підписання договору відповідає еквіваленту 41 350, 40 доларів США за офіційним курсом НБУ долара США до гривні.

Відповідно до статі 169 ЦК УРСР, чинної на час укладення сторонами спірних договорів, грошові зобов'язання повинні бути виражені й підлягають оплаті в національній валюті. Вираження і оплата грошових зобов'язань в іноземній валюті допускається лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 99 Конституції України та частиною першою статті 3 Декрету валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, якщо інше не передбачено Декретом, іншими актами валютного законодавства.

Тобто закон передбачає обов'язкове здійснення платежів на території України в національній валюті, однак він не забороняє використання в обчисленні розміру грошових зобов'язань іноземної валюти або інших розрахункових величин.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частини перша, друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є статті 193, 524 та 533 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII "Про зовнішньоекономічну діяльність", Декрет, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР "Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті".

За змістом частин першої, другої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту 5.1 Договору орендна плата сплачується в національній валюті України у розмірі встановленому цим Договором.

Пунктом 5.2 Договору про внесення змін до договору оренди нерухомого майна від 16.07.2009 року передбачено, що орендна плата за один місяць оренди складає 315 549,03 грн, що на момент підписання Договору еквівалентно 41 350,40 доларів США.

У випадку зміни встановленого Національним банком України офіційного курсу долара США до гривні на день перерахування орендної плати, порівняно з курсом, який діяв на день укладення даного Договору, розмір такої щомісячної орендної плати, яка підлягає перерахуванню, визначений у гривні, пропорційно змінюється.

За таких обставин суд приходить до висновку, що розмір неустойки, яка має бути стягнена на користь Позивача, відповідно до частини 2 статті 785 ЦК України, складає 2 811 827,2 доларів США (два мільйони вісімсот одинадцять тисяч вісімсот двадцять сім доларів США 40 центів), що відповідно до офіційного курсу Національного банку України долара до гривни, який станом на 30 травня 2017 року становив 26,38 гривни за 1 долар США становить 74 176 001,53 гривень (41 350,40 доларів США х 34 місяці х 2 х 26,38 грн.= 74 176 001,53 грн.).

В ході розгляду даного позову у справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, проведення якої завершено 10 лютого 2017 року, яка встановила що спірний обєкт оренди не був готовий станом на 1 листопада 2013 року до передачі Позивачу у придатному стані для його подальшого використання.

Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 року технічний стан обєкту оренди в цілому придатний для експлуатації, але потребує відновлюваного ремонту, який найдоцільніший на цій стадії, вартість якого за висновком експертизи становить 5 021 697,0 грн. (пять мільйонів двадцять одна тисяча шістсот девяносто сім гривень) - том 3 а. с. 2-113.

Оскільки судом встановлено, що пошкодження орендного приміщення сталися в результаті демонтажу обладнання, яке використовувалося Відповідачем при експлуатації орендованого приміщення, що підтверджується наведеними вище доказами, які судом визнаються достовірними, зокрема висновком судової будівельно-технічної експертизи, висновком про технічний стан приміщення станом на 24 грудня 2013 року та фото таблицями, якими зафіксовані вказані пошкодження станом на грудень 2013 року, які знаходяться в матеріалах справи в томі 2 на а. с. 147-155 та томі 1 на а. с. 32-129; 73-81, а представник відповідача належним чином не спростував вказаних доказів, суд приходить до висновку, що позов в цій частині є також обґрунтований та підлягає задоволенню, тому з Відповідача слід стягнути витрати повязані з приведенням обєкта оренди в належний стан у розмірі 5 021 697,0 грн.

Відповідно до пункту 4.4.2 Договору орендар зобовязаний вчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату встановлену договором та плату за комунальні послуги.

Згідно з пунктом 5.4 Договору виплата орендної плати та комунальних платежів починається з дати фактичної передачі обєкта оренди орендарю, що оформляється шляхом підписання Акта прийому-передачі обєкта оренди і закінчується днем підписання Акта приймання-передачі з оренди обєкта оренди.

При вирішення питання про стягнення з Відповідача витрат пов'язаних з оплатою комунальних послуг у розмірі 153 283,76 грн. Суд вважає, що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки Позивачем на підтвердження вказаних позовних вимог не надано достатніх доказів, окрім того ухвалою судді Приморського районного суду від 21 липня 2014 року ця вимога була виділена для розгляду в іншому судовому провадженні, а тому не є предметом розгляду даного судового розгляду.

Звертаючись до суду з даним позовом, Позивач наполягав, що ОСОБА_2 у порушення пунктів 2.5 та 2.7 Договору обєкт оренди позивачу згідно акта прийому-передачі не повернув, внаслідок чого ним на підставі частини 2 статті 785 ЦК України нараховано неустойку в розмірі подвійної оплати за користування орендованим майном за період з вересня 2013 року по липень 2016 року на загальну суму 74 176 001,53 грн (41350,40 доларів США х 2 х 34 місяці х 26,38 грн.), виходячи із офіційного курсу Національного банку України долара США по відношенню до гривни станом на 30 травня 2017 року, який становив 26,38 гривен за один долар США.

Суд вважає, що вимога представника Відповідача у частині відмови в позові за пропуском строку позовної давності не може бути взята судом до уваги як така, що не ґрунтується на законі та є безпідставною.

Оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності суд вважає, що доводи представника Відповідача викладені в письмових запереченнях щодо позову не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки є такими, що не узгоджуються з матеріалами справи та зібраним у справі доказами, які судом визнані належними та такими, що не викликають у суду сумнівів. Крім того, вказані доводи не відповідають приписам Договору оренди та суперечать їм.

Суд вважає, що з Відповідача слід стягнути судові витрати повязані з оплатою судового збору та затрат на проведення експертизи.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 11, 525, 526, 533, 629, 654, 779, 785, 795 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ВТБ ОСОБА_2 задовільнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ВТБ ОСОБА_2, розташованого за адресою 01004, м. Київ, бульвар Т. Шевченка /вул. Пушкінська, буд. 8/26, на користь ОСОБА_1 - неустойку за просрочення повернення обєкта оренди у розмірі 74 176 001,53 гривни (сімдесят чотири мільйони сто сімдесят шість тисяч одна гривна 53 копійки), витрати повязані виконанням робіт з приведення обєкта оренди в належний стан у розмірі 5 021 697,0 гривень (пять мільйонів двадцять одну тисячу шістсот девяносто сім гривень), а всього 79 197 698,53 гривень (сімдесят девять мільйонів сто девяносто сім тисяч шістсот дев яносто вісім гривень 53 копійки).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ВТБ ОСОБА_2, розташованого за адресою 01004, м. Київ, бульвар Т. Шевченка /вул. Пушкінська, буд. 8/26, на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмір 8 000 (вісім тисяч) гривень, оплату вартості проведення судової будівельно-технічної експертизи у розмірі 35 000 (тридцять пять тисяч) гривень та оплату участі експерта у судовому засіданні 500 (пятсот) гривень.

В іншій частині вимог в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржений до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси протягом десяти днів з моменту його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя 17.07.2017