АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 182/5007/13-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1405/К/17 ОСОБА_1
Категорія -59 (І) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі: ОСОБА_2 та її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Міський земельний кадастровий центр», Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області, треті особи Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, Нікопольський регіональний відділ інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням; за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Нікопольської міської ради про визнання дій Нікопольської міської ради протиправними, визнання недійсним Державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Міський земельний кадастровий центр», Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області, треті особи Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, Нікопольський регіональний відділ інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали суду першої інстанції, з постановленням нової про задоволення її заяви про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено в задоволенні її заяви та суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що нею не зазначено чітко яким саме шляхом необхідно забезпечити позов.

Так, при постановлені ухвали не враховано, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 здійснюють руйнування належного їй водопроводу, а вона чітко просила суд зобовязати останніх не вчиняти певні діє саме шляхом припинення всіх робіт з руйнування водопровідної мережі.

Протизаконні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтверджуються актом № 1 від 10.04.2017 року, який складений працівниками КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради, яким засвідчено факт руйнування водопроводу.

Позивач зауважує на тому, що її позовна заява розглядається з порушенням розумних строків її розгляду.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_5 просять ухвалу суду залишити без змін, як законну та обґрунтовану, на їх думку, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в провадженні Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, Нікопольської міської ради, Комунального підприємства «Міський земельний кадастровий центр», Відділу Держгеокадастру у м. Нікополі Дніпропетровської області, треті особи Управління містобудування та архітектури Нікопольської міської ради, Нікопольський регіональний відділ інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Дніпропетровській області, про визнання недійсним та скасування рішення, визнання недійсним державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Нікопольської міської ради про визнання дій Нікопольської міської ради протиправними, визнання недійсним Державного акту, усунення перешкод у користуванні домоволодінням та земельною ділянкою, стягнення моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_2 просила суд забезпечити позов шляхом зобовязання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заборонити вчиняти певні дії, шляхом припинення всіх робот з руйнування водопровідної мережі домоволодіння № 24 по вул. Радіонова в м. Нікополі, власником якого є позивач, та робіт по розбиранню цегельної кладки водопровідного колодязя, вибірці обвалування водопровідного колодязя із краном подачі води на домоволодіння №24 по вул. Радіонова, 24 у м. Нікополі й водоміром (водомірної ями), руйнуванню водопровідної мережі, згідно схеми підключення дворового водопроводу № 710 з ТУ, затвердженої 05.06.1980 року головним інженером ПУВКХ по вул. Радіонова 24 у м. Нікополі і шляхом заборони будь-яких будівельних робіт на захопленій частині моєї земельної ділянки, площею 204 кв.м..

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості заяви, та з того, що позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду та з того, що вимоги заяви про забезпечення позову шляхом заборони певних дій відповідачів стосовно водопровідних мереж не є предметом спору.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до ч.5 статті 153 ЦПК України, про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначається вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст.209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 за №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, оскаржувана ухвала містить мотиви, із яких суд (суддя) дійшов висновку про необґрунтованість заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, а саме: позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження того, що у разі невжиття заходів забезпечення це може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, як вбачається із матеріалів справи та з меж заявлених позовних вимог, позивачем ОСОБА_2 були заявлені позовні вимоги про визнання акту недійсним, усунення перешкод у користуванні землею, домоволодінням, проте позовних вимог стосовно водопровідних мереж заявлено не було, тому це не є предметом спору.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі за її позовом здійснюють руйнування належного їй водопроводу, а вона чітко просила суд зобовязати останніх не вчиняти певні діє саме шляхом припинення всіх робіт з руйнування водопровідної мережі колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в ухвалі суду вірно зазначений визначений ОСОБА_2 спосіб забезпечення позову, проте відмовлено в задоволенні заяви не з підстав не конкретизації шляху забезпечення позову, а тих підстав, що водопровідні мережі не є предметом позову.

Не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та задоволення заяви ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги про те, що протизаконні дії ОСОБА_6 та ОСОБА_5 підтверджуються актом № 1 від 10.04.2017 року, який складений працівниками КП «Нікопольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Нікопольської міської ради, оскільки із вказаного акту вбачається факт руйнування водопроводу, проте не вбачається хто є винною особою у руйнуванні мереж водопроводу.

Зауваження апелянта стосовно того, що її позовна заява розглядається з порушенням розумних строків її розгляду колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки в даному випадку не стосуються питання порушення судом першої інстанції процесуальних строків, визначених для розгляду заяви про забезпечення позову.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, тому, на думку колегії суддів, необхідно апеляційну скаргу відхилити, а ухвалу суду першої інстанції, на підставі п.1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст. 312 ст.ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: