Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/1626/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси у складі головуючого судді Степаненка О.М., за участю секретаря Чмих І.С., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання незаконними дій та бездіяльності приватного нотаріуса, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:

Свої вимоги позивач ОСОБА_1 доводить наступним, вона є спадкоємицею свого чоловіка ОСОБА_4, який помер 28.02.2016.

У встановленому законом порядку вона звернулась до приватного нотаріуса м. Дніпро - ОСОБА_5 із заявою від 29.03.2016 про прийняття спадщини за законом.

06.09.2016 вона звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_3 із завою про видачу Свідоцтва про право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя, як дружини, що пережила чоловіка та Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна. Попри це приватний нотаріус їй відмовив, посилаючись на відсутність підтверджень належності спадкового майна її померлому чоловіку.

Водночас 01.09.2016 цим же нотаріусом видано два окремих Свідоцтва про право на спадщину за законом матері померлого ОСОБА_2, зокрема одне Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на 1/2 частки грошових коштів в розмірі 4 839 114,00 грн., які знаходились на картковому рахунку в ТВБВ Дніпровського обласного управління АТ «Ощадбанк»; друге Свідоцтво видане на 1/2 частину дивідендів, нарахованих учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К» в розмірі 500 000,00 грн.

Позивач зауважує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, а кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважає, що приватний нотаріус ОСОБА_5 не тільки безпідставно відмовила їй у видачі Свідоцтв про право на спадщину, але й незаконно видала такі Свідоцтва ОСОБА_2 без врахування її права як дружини померлого на частину в спадковому майні, яке є спільним майном подружжя.

Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_5 незаконно відкрила спадкову справу після смерті ОСОБА_4, порушивши територіальні правила роботи нотаріусів.

Просила визнати дії та бездіяльність приватного нотаріуса Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5 незаконними; визнати незаконною та скасувати реєстрацію спадкової справи, зареєстрованої у державному реєстрі №.03.2016; визнати незаконними та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі під №59441656, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, виданого нотаріусом 01.09.2016 та Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі під №59441646, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, виданого 01.09.2016.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, її представник ОСОБА_6 вимоги підтримали, просили їх задоволити з підстав, зазначених у заяві від 06.09.2017.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, належним чином повідомлялась про всі засідання, які призначались судом, від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутністю, поважність причин неявки судом не встановлені, а тому суд вирішив за можливе проведення судового розгляду та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Таким чином суд забезпечить право відповідача звернутись з письмовою заявою до суду для перегляду прийнятого ним рішення.

Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 під час розгляду справи в суді присутня не була, скористалась правом, передбаченим ст. 27 ЦПК України, та надала письмові пояснення. Із пояснень судом встановлено, що дійсно 06.09.2016 до неї звернулась позивачка ОСОБА_1 із заявою про видачу Свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя та Свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна, але не видала такі Свідоцтва у звязку з виконанням роботи, яка раніше була запланована, а також в звязку з необхідністю направлення відповідних запитів про підтвердження належності майна спадкодавцю. Щодо видачі Свідоцтв про право на спадщину за законом на 1/2 частку грошових коштів, які знаходились на рахунках в АТ «Ощадбанк» на імя ОСОБА_2 повідомила наступне: ОСОБА_2 і позивачка ОСОБА_1. є спадкоємцями першої черги спадкування. Згідно ст. 1267 ЦК їх частки у спадщині є рівними. З наданих ОСОБА_2 документів нею було встановлено, що гроші, які знаходились на рахунка в АТ «Ощадбанк» в розмірі 4 500 000,00 грн. є дивідендами, які перераховані померлому ТОВ «Стронг-К». Згідно Статуту ТОВ «Стронг-К», зареєстрованого 20.09.2007, померлому належала частка в статутному капіталі в розмірі 100%. Оскільки шлюб між позивачкою та померлим ОСОБА_4 укладений 22.09.2007, а Статут зареєстрований 20.09.2007, тому вона прийшла до висновків, що частка в статутному капіталі була особистою приватною власністю ОСОБА_4 та не була спільною сумісною власністю подружжя, а від так дивіденди теж є його особистою приватною власністю. За таких обставин грошові кошти, розміщені на рахунках в АТ «Ощадбанк» не були спільною сумісною власністю подружжя, і згідно ст. 1267 ЦК підлягають спадкуванню всіма спадкоємцями в рівних частинах. Просила у позові відмовити.

Суд, заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Встановлено, що відповідно до Свідоцтва про смерть, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавсьій області 29.02.2016 актовий запис №243 ОСОБА_4 помер 28.02.2016.

Відповідно до відомостей ОСОБА_7 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкова справа №58678257 зареєстрована 09.03.2016 на підставі письмового звернення (заяви) від 09.03.2016 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 матері спадкодавця ОСОБА_4 ОСОБА_2 Також у ОСОБА_7 зазначено, що спадкодавець постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

29.03.2016 до приватного нотаріуса ОСОБА_5 надійшла заява від дружини ОСОБА_1 (позивача по справі) про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_4

01.09.2016 приватним нотаріусом ОСОБА_5 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі 59441656, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, матері спадкодавця ОСОБА_2 Спадщина складається з 1/2 частки грошових коштів в розмірі 4 839 114,00 грн., які знаходяться на картковому рахунку в ТВБВ №10003/0310 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

В цей же день приватним нотаріусом ОСОБА_8 видано ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі 59441646, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, на 1/2 частину дивідендів, нарахованих учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К» в розмірі 500 000,00 грн.

Також судом встановлено 06.09.2016 до приватного нотаріуса ОСОБА_5 із письмовою заявою звернулась ОСОБА_1 про видачу їй Свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя як пережившій дружині, а також Свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку спадкового майна.

Главою 11 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами (в редакції на час видачі спірних Свідоцтв) передбачений порядок видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, зокрема в п. 1.1. зазначено, у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з подальшим повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна.

Суд також визнав, що відповідно до Свідоцтва про шлюб, виданого 22.09.2007 Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції актовий запис №962, в цей день зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище (Зеленська).

Як встановлено та зазначено вище ОСОБА_4 помер 28.02.2016.

Тобто періодом знаходження у шлюбі позивача з ОСОБА_4 слід визначити з 22.09.2007 по 28.02.2016.

За інформацією ТОВ «Стронг-К», яка отримана приватним нотаріусом ОСОБА_5 на її запит, на підставі рішення зборів учасників ТОВ «Стронг-К» підприємством за 2014-2015 роки було нараховані дивіденди єдиному учаснику (засновнику) ТОВ «Стронг-К» ОСОБА_4 у сумі 6 096 256,68 грн. До виплати 5 700 000,00 грн. З суми дивідендів, що належало до виплати, Товариство 4 500 000,00 грн. перерахувало на поточний рахунок ОСОБА_4 у філії Дніпропетровського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Сума нарахованих, але не виплачених учаснику (засновнику) дивідендів становить 500 000,00 грн.

За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України.

Дивіде?нди (лат. dividendum те, що підлягає поділу) частина прибутку, яка виплачується (і) емітентом корпоративних прав на користь власників корпоративних прав, або (і) державним некорпоратизованим, казенним чи комунальним підприємством на користь відповідно держави або місцевої громади (що, за своєю суттю, те саме).

Відповідно до Правової позиції, викладеній у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 03.06.2015 у справі № 6-38цс15, якщо один з подружжя є учасником господарського товариства і вносить до його статутного капіталу майно, придбане за рахунок спільних коштів подружжя, то таке майно переходить у власність цього підприємства, а в іншого з подружжя право власності на майно (тобто речове право) трансформується в право вимоги (зобовязальне право), сутність якого полягає у праві вимоги виплати половини вартості внесеного майна в разі поділу майна подружжя або право вимоги половини отриманого доходу від діяльності підприємства.

З урахуванням таких висновків в даному випадку суд встановлює право ОСОБА_1 на половину отриманого доходу від діяльності ТОВ «Стронг-К.

Таким чином нотаріальні дії щодо видачі Свідоцтв про право на половину дивідендів ОСОБА_2 суд визнає такими, що вчинені з порушенням прав спадкоємця ОСОБА_1 як спадкоємця частки в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, а від так є незаконними та підлягають скасуванню.

Щодо вимоги про визнання незаконною та скасування реєстрації спадкової справи, зареєстрованої у державному реєстрі №.03.2016, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно з п. 1.12. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (дія на момент звернення ОСОБА_2 із заявою від 09.03.2016) місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 Цивільного кодексу України.

Відповідно до п. 1.13 вищезазначеного Порядку місце відкриття спадщини підтверджується: довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

При цьому в матеріалах спадкової справи №5/2016, і які надіслані на вимогу суду приватним нотаріусом ОСОБА_5 такі документи, які підтверджували останнє місце проживання померлого ОСОБА_4, не містяться.

Таким чином суд ставить під сумнів дотримання нотаріусом ОСОБА_5 встановлених законом обмежень, визначених у ст. 13-1 Закону України «Про нотаріат», щодо меж свого нотаріального округу під час видачі свідоцтв ОСОБА_2

Водночас в суді зясовано, що не зважаючи на те, що в спадковій справі відсутні відомості, які б могли підтверджувати останнє місце проживання померлого ОСОБА_4, позивачка ОСОБА_1 в суді підтвердила, що вони разом із чоловіком проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначену адресу остання вказувала і у заяві на імя нотаріуса ОСОБА_5 від 23.03.2016 про прийняття спадщини. Доказів, які б підтверджували інше місце проживання померлого, яке не відноситься до Дніпропетровського міського нотаріального округу, позивач не надала. Таким чином такі вимоги до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 209, 212, 213, 215, 223, 292, 294-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_7 задоволити частково.

Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі під №59441656, номер в реєстрі нотаріальних дій 2048, виданого 01.09.2016 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5

Визнати незаконним та скасувати Свідоцтво про право на спадщину за законом номер у спадковому реєстрі під №59441646, номер в реєстрі нотаріальних дій 2051, виданого 01.09.2016 приватним нотаріусом Дніпровського нотаріального округу ОСОБА_5

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О.М.Степаненко