18.04.2017 Справа № 363/2049/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2017 року м. Вишгород
Вишгородський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Баличевої М.Б., секретаря Кашоїди М.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Вишгород цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та вселення та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою,-
Уточнивши позовні вимоги позивач за первісним позовом звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та вселення. Свої вимоги мотивував тим, що 11.03.2000 року між ним та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, від якого 18.08.2003 року у них народилась донька ОСОБА_3. 14.03.2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. 22.03.2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, а ? частину вказаної квартири залишено у його власності. Спірна квартира загальною площею 71,1 кв.м., складається з трьох жилих кімнат загальною площею 42, 9 кв.м. 31.07.2015 року ОСОБА_2 уклала шлюб з громадянином ОСОБА_4 ОСОБА_5, який проживає у ОСОБА_5. 18.01.2016 року ОСОБА_2 разом з їх спільною донькою покинула територію України та виїхала на постійне проживання до свого чоловіка у ОСОБА_5. 14.03.2016 року ОСОБА_2 повернулась з ОСОБА_5 разом з їх спільною донькою до України, однак, як зазначає ОСОБА_6 вони повернулись лише на літні канікули. Йому відомо, що відповідач не збирається повертатись до постійного місця проживання до України, а дві кімнати вказаної квартири має на меті здавати в оренду через свого представника. Оскільки в подальшому він має намір одружитись та створити нову сімю, просить суд встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити йому у користування жилі кімнати, площею 9,5 кв.м. (приміщення № 4), та 15, 9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом 1,6 кв.м. залишити у користуванні ОСОБА_2, коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення № 1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення № 5), туалет площею 1,4 кв.м. (приміщення № 6) залишити у спільному користуванні сторін; зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні виділеними йому жилими кімнатами площею 9,5 кв.м. (приміщення № 4), та 15, 9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., коридором площею 11,7 кв.м. (приміщення № 1), кухньою площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванною кімнатуою площею 2,8 кв.м. (приміщення № 5), туалетом площею 1,4 кв.м. (приміщення № 6), шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від вказаної квартири; вселити його до жилих кімнат площею 9,5 кв.м. (приміщення № 4), та 15, 9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а також стягнути з ОСОБА_2 на його користь судові витрати у розмірі 1 653, 63 грн. Також, просить суд крім встановлення порядку користування квартирою, усунути перешкоди у її користуванні та вселення.
Позивач за зустрічною позовною заявою звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою. Свої вимоги мотивувала тим, що 11.03.2000 року між нею та ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб, від якого 18.08.2003 року у них народилась донька ОСОБА_3 іллівна. 14.03.2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між ними було розірвано. 22.03.2011 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області за нею було визнано право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, а ? частину вказаної квартири було залишено у власності ОСОБА_6 Зазначила, що після розірвання шлюбу, їх донька постійно проживала з нею у вказаній квартирі. Крім того, зазначила, що ОСОБА_6 відмовлявся матеріально утримувати свою дитину, в результаті чого вона була вимушена звертатись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів. Для кращого розвитку дитини, для досконалого вивчення нею французької мови вони вирішили з донькою виїхати за кордон до ОСОБА_5 , де вона зараз навчається в коледжі. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 03.12.2015 року було надано дозвіл їх дочці, в супроводі матері на тимчасовий виїзд за кордон, без згоди батька на навчання. На момент навчання їх доньки в коледжі вони проживають у її теперішнього чоловіка ОСОБА_5 у ОСОБА_5, однак, в період канікул їх доньки, вона разом зі своєю сімєю постійно їздять в Україну, де проживають в її квартирі за вищевказаною адресою. Зазначила, що не мала наміру судитися з ОСОБА_6 щодо встановлення порядку користування вказаною квартирою. Враховуючі, що ОСОБА_6 в період її відсутності особисто замінив замки в їх квартирі, поставив її під охорону та заключив договір з ТОВ «Охоронне детективне агентство «Безпека Сервіс», вона була змушена за власні кошти розірвати вказаний договір, замінити замки, також вона пропонувала ОСОБА_6 зробити дублікат вказаних ключів, однак останній відмовився. Враховуючі всі ці обставини вона змушена звернутись до суду з зустрічним позовом та просить суд встановити порядок користування вказаною квартирою, а саме: виділити їй та їх неповнолітній доньці у користування жилі кімнати площею 9,5 кв.м. (приміщення №4) та 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. виділити у користування ОСОБА_6 Коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральню площею 1,4 кв.м. (приміщення №6) залишити у спільному користуванні, також просила стягнути з ОСОБА_6 судові витрати у розмірі 551 грн. 20 коп.
У судовому засіданні позивач за первісним позовом та його представник уточнену позовну заяву повністю підтримали, надали аналогічні пояснення які містяться в позові, просили суд його задовольнити.
У судовому засіданні представники відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним ОСОБА_7 та ОСОБА_8 первісний позов не визнали в повному обсязі, просили суд відмовити в його задоволенні, зустрічну позовну заяву повінстю підтримали, надали аналогічні пояснення які містяться в позові,, та просили суд його задовольнити.
Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що уточнені первісні позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають частковому задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
При розгляді справи судом встановлено, що у приватній власності по ? частині за кожним у ОСОБА_6 та ОСОБА_2 знаходиться квартира АДРЕСА_1.
За ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Відповідно до ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб'єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Відповідно до ст. 316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Захист права власності встановлений ст. 321 ЦК України, а саме право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
З огляду на те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_2 є власниками, кожний по 1/2 частини квартири, право власності є непорушним, позивачі мають право проживати в спірному помешканні на рівні з іншими співвласниками. Тому позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення ОСОБА_6 підлягають задоволенню.
З поданого технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, видно, що вона є загальною площею 71,1 кв.м., складається з трьох жилих кімнат загальною площею 42, 9 кв.м., а саме: жила кімната площею 9,5 кв.м. (приміщення №4), жила кімната 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., жила кімната площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухня площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванна кімната площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральня площею 1,4 кв.м. (приміщення №6).
Ст.ст. 47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
Згідно ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом.
Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку
Згідно положень ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
З пояснень сторін, допитаних у судовому засіданні та свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та матеріалів справи встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки, та сторони не можуть домовитись щодо спільного користування майном.
За ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Оскільки сторони не можуть добровільно встановити порядок користування квартирою, суд задовольняє повністю зустрічний позов ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою. При встановленні порядку користування, суд враховує факт неприязних стосунків між сторонами, неможливістю користування кімнатами спільно, наявність у сторін неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна окрім випадків, коли є виняткові обставини (відсутність самостійного доходу, зловживання спиртними напоями або наркотичними засобами, аморальна поведінка, яка може зашкодити розвиткові дитини), бути розлученою зі своєю матір'ю.
Доводи ОСОБА_6 щодо постійного проживання їх спільної дитини та ОСОБА_2 за межами території України та подальшої сдачи своєї частки квартири ОСОБА_2 в оренду через свого представника ОСОБА_7 суд до уваги не бере, оскільки вказане ОСОБА_6 спростовується поясненнями її представника ОСОБА_7 та матеріалами справи, крім того дана обставина не підтверджує факту перешкоджання йому у користуванні квартирою в майбутньому.
Суд важає занеобхідним встановити наступний порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, з урахуванням інтересів дитини ОСОБА_3, наступним чином: виділити ОСОБА_2 у користування жилі кімнати площею 9,5 кв.м. (приміщення №4) та 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. виділити у користування ОСОБА_6; коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральню площею 1,4 кв.м. (приміщення №6) залишити у їх спільному користуванні.
Крім того, суд вважає за необхідним зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні виділеними ОСОБА_6 жилою кімнатою площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від квартири АДРЕСА_3.
Також, необхідно вселити ОСОБА_6 до жилої кімнати площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м.
За ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення уточненого первісного позову та повне задоволення зустрічних позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 1,3,15,57-64, 208-223 ЦПК України, ст. ст. 316,317,319,321,328,353,355, 356,358,383,391 ЦК України, ст. ст. 47,48 Конституції України, Декларацією прав дитини, затвердженої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1959 р., ст. 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод,-
Уточнену позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення порядку користування квартирою, усунення перешкод у користуванні та вселення - задовольнити частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення порядку користування квартирою задовольнити.
Встановити порядок користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 наступним чином: виділити ОСОБА_2 у користування жилі кімнати площею 9,5 кв.м. (приміщення №4) та 15,9 кв.м. (приміщення №7) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м., а жилу кімнату площею 17,5 кв.м. (приміщення №3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. виділити у користування ОСОБА_6.
Коридор площею 11,7 кв.м. (приміщення №1), кухню площею 9,1 кв.м. (приміщення №2), ванну кімнату площею 2,8 кв.м. (приміщення №5) та вбиральню площею 1,4 кв.м. (приміщення №6) залишити у спільному користуванні.
Зобовязати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні виділеними ОСОБА_6 жилою кімнатою площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м. шляхом надання доступу до вказаних приміщень та ключів від квартири АДРЕСА_3.
Вселити ОСОБА_6 до жилої кімнати площею 17,5 кв.м. (приміщення № 3) з прилеглим до неї балконом площею 1,6 кв.м.
В іншій частині уточнених позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його отримання копії цього рішення в апеляційний суд Київської області через Вишгородський районний суд Київської області.
Суддя М.Б. Баличева