АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/3991/17 Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/2046/К/17 Сидорак В.В.
Категорія № 20 (ІІ ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильська А.П., Зубакова В.П.

секретар: Видрик А.А.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на ухвалу Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 23 серпня 2017 року про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталі Іванівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017 року ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Н.І про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири.

Разом із позовною заявою подала заяву про забезпечення позову. В якій просила суд забезпечити позов шляхом накладання арешту на спірну квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 23 серпня 2017 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про забезпечення позову. Зокрема вважає, що судом не врахована ймовірність відчуження спірної квартири відповідачем, що унеможливить подальше виконання рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову в забезпеченні позову, суд першої інстанції керувався ст.ст.151-153 ЦПК України та виходив з недоведеності позивачем можливості відчуження спірного майна.

Однак, колегія суддів не може погодитися із таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 2 ст. 152 ЦПК України передбачено, що у разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Забезпечення позову - це заходи цивільного процесуального припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим.

Метою забезпечення позову є негайні, проте, тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення, а також перешкоджання завдавання шкоди позивачу.

Надаючи оцінку прийнятому процесуальному рішенню колегія суддів керується роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими в п. 4 Постанови Пленуму № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», яким судам роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, на думку колегії суддів наведені роз'яснення Верховного Суду України судом першої інстанції не були враховані.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Враховуючи, що між сторонами дійсно виник спір стосовно правомірності володіння відповідачем ОСОБА_4 нерухомим майном, спірною квартирою АДРЕСА_1, яка на праві власності належала позивачу ОСОБА_2. на підставі оскаржуваного договору купівлі- продажу, тобто обраний позивачем засіб забезпечення позову шляхом заборони вчиняти дії стосовно даного нерухомого майна є співмірний із заявленими вимогами.

Відповідач ОСОБА_4 має можливість розпорядитися на власний розсуд спірним нерухомим майном, тому існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Колегія суддів, враховуючи розумність, обґрунтованість і адекватність вимог заявника, з метою забезпечення збалансованості інтересів сторін, вважає що найбільш доцільним буде забезпечення позовних вимог ОСОБА_2 шляхом заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 , що в свою чергу не обмежить її право користування.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 та забезпечення заявленого нею позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 серпня 2017 рокускасувати та постановити нову ухвалу.

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задовольнити частково.

Забезпечити позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Пахомової Наталі Іванівни про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, шляхом заборони відповідачу ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження спірного нерухомого майна квартири АДРЕСА_1,до набрання законної сили рішення суду по даній справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: