Справа № 184/1139/16-ц
Номер провадження 2/184/343/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.07.2017м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

при секретарі Михайловій Т.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Покров цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства «УкрСиббанк» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання Договору про надання споживчого кредиту недійсним», -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги, висловлені в позовній заяві позивача підтримала та просить суд визнати порушеним право ОСОБА_3 - споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 07.02.2008 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк»); застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: - визнати недійним договір іпотеки № 0/3 від 07.02.2008 року, - визнати недійсним договір поруки № 0/I від 07.02.2008 року, - визнати недійсним договір поруки 0/II від 07.02.2008 року; - припинити обтяження предмета іпотеки: двохкімнатної квартири, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вилучивши з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна запис про обтяження з реєстраційним номером 6541306 та з Державного реєстру іпотек запис з реєстраційним номером 7389223; не заперечує проти ухвалення рішення при заочному розгляді.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог позивача та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позивачем вимоги обґрунтовані, знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та підлягають частковому задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 07 лютого 2008 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. За умовами цього Кредитного договору Позивач отримав кредитні кошти в іноземній валюті в сумі 80000 доларів США, що дорівнює еквіваленту 404000 гривень за курсом НБУ на день укладання Договору, з умовою їх повернення в строк до 08.02.2021 року, з відсотковою ставкою 12,4% річних.

Позивач вважає, що кредитний договір містить умови, які є несправедливими в цілому, суперечать принципу сумлінності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків на погіршення становища споживача, що, в свою чергу, є підставою для визнання такого договору недійсним.

По-перше, несправедливими є наступні умови Договору:

Пункт 1.3.1 Договору передбачає порядок перегляду відсоткової ставки за користування кредитними коштами відповідно до умов Договору.

Пункт 10.2. деталізує порядок перегляду відсоткової ставки в сторону збільшення.

Умов, що регулюють питання зменшення відсоткової ставки, кредитний договір не містить взагалі, що призводить до дисбалансу інтересів сторін.

Пункт 8.1. передбачає право Банку вимагати від позичальника додаткової сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ. На думку позивача, таке положення Договору ускладнює розрахунки між сторонами, оскільки подвійна облікова ставка НБУ - це змінна величина, яка в різні періоди часу складала від 10 до 22% річних.

Пункт 8,6 передбачає штраф за порушення Позичальником умов Договору в розмірі 500,00 грн..

Оскільки всі наведені пункти Договору регулюють питання розрахунків між Сторонами, їх несправедливі умови мають суттєве значення для висновку про несправедливість умов договору в цілому.

По-друге, при укладенні Договору були допущені порушення умов чинного (на той час) законодавства:

Зміст та умови Кредитного договору були розроблені безпосередньо відповідальними працівниками банку. А тому, позичальник був позбавлений фактичної можливості вносити зміни до змісту кредитного договору і при його укладенні мав можливість погодитись лише на ті умови, які були запропоновані йому банком щодо істотних умов договору та відсоткової ставки.

Відповідачем навмисно не дотримано та грубо порушено встановлені вимоги діючого законодавства України та приписи Національного Банку України для укладення оспорюваного виду кредитного договору, які визначені законом як істотні та є необхідні, зокрема, ч.4 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме: 1. банк належно не виконав вимоги Закону про дотримання істотних умов договору, а саме: не надав позичальнику повної, обєктивної та достовірної інформації про умови кредиту перед укладенням та під час укладення договору про надання споживчого кредиту забезпеченого іпотекою; 2. навмисно приховав та невірно відобразив фактичні дані і відомості, відносно значення реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту, які суттєво відрізняються від тієї реальної процентної ставки за кредитом, що обумовлена між сторонами кредитного договору та того розміру абсолютного подорожчання кредиту, які узгоджені між сторонами кредитного правочину в його умовах; 3. у змісті оспорюваного кредитного договору не встановив та не визначив для позичальника умови договору щодо збереження реальної вартості предмету іпотеки; 4. Закон України «Про захист прав споживача» має норми, що забороняють видавати кредити у валюті. «Надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється», - ст. 11.

Відсутність в умовах спірного правочину вище зазначених застережень та домовленостей між сторонами кредитного договору, суттєво порушує баланс договірних правовідносин Позичальника, істотно знецінює вартість предмету іпотеки та значно погіршує становище Іпотекодавця йому на шкоду, що є недопустимим.

Враховуючи вимоги, встановлені ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (із числа інших обовязкових умов, що випливають із суті та умов договору), ці застереження мають бути визначені та розкриті Банком саме в змісті кредитного договору іще до укладення іпотечного договору шляхом оприлюднення таких відомостей у письмовій формі».

Вищезазначені вимоги є визначеними законом істотними умовами кредитного договору, укладеного між позичальником і банком, а їх зміст та умови є такими, що можуть вплинути на рішення споживача про необхідність придбання послуги з надання кредиту та являються необхідними і обовязковими для такого виду договорів.

З аналізу матеріалів Договору про надання споживчого Кредиту встановлено, що в їх змісті відсутні встановлені законодавством обов'язкові умови, які необхідні для їх укладення, а саме:

-не встановлено умов надання кредиту, зокрема про можливі настання валютних ризиків для Позичальника;

-не встановлено, не розкрито та є відсутніми обовязкові умови щодо основних економічних і правових вимог виникнення іпотечного боргу шляхом оприлюднення їх у письмовій формі ще до укладання такого договору;

-не встановлено інфляційного застереження та відсутні належні дані і відомості відносно досягнутої домовленості, про розрахунки індексації інфляційних втрат вартості предмету іпотеки та збереження її реальної вартості;

-не надано у письмовому вигляді інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів, чим порушено Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління НБУ від 10.05.2007 №168.

У відповідності до ст. 638 Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір є неукладеним (не відбувся), коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б однієї його істотної умови, передбаченої законодавцем.

Отже, оскільки вище вказані обов'язкові відомості не були встановлені та не розкриті відповідачем в кредитному договорі, суд приходить до обґрунтованого та підставного висновку, що кредитний договір не відповідає вимогам чинного законодавства України, а його сторонами, в належній формі не було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, передбачених законодавцем. Вказаний договір містить несправедливі умови.

Згідно з п. 1.3.1. договору про надання споживчого кредиту, процентна ставка за використання кредитних коштів становить 12,4% річних. Тобто, вихідним параметром для розрахунку вартості кредиту зазначено відсоткову ставу 12,4% річних.

Реальна процентна ставка за користування кредитом (з урахуванням додаткової угоди № 1 від 06.03.2008) зазначена в додатку № 2 до договору про надання споживчого кредиту і складає 13,68%. Абсолютне значення подорожчання кредиту (тобто, фактична сума переплати за кредитом) за договором про надання споживчого кредиту згідно з додатком 2, складає 85052,53 долари США.

При виконанні розрахунку в національній валюті, з урахуванням курсу НБУ по відношенню гривні до долара США, сума абсолютного значення подорожчання кредиту становить: на момент укладення кредитного договору 429515,28 грн. (85052,53 долари США * 5,05); на момент подання позову 2116106,95 грн. (85052,53*24,88). Даний показник в 5 разів більше, ніж встановлено кредитним договором.

Умовами кредитного договору, в порушення п. 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту споживача не попереджено про відповідальність за валютні ризики під час виконання зобов'язань.

Внаслідок документального недотримання Додатку до «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (Затверджених Постановою Правління НБУ №168 від 10.05.2007р.), оформлення додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» містить неузгоджені та суперечливі дані щодо погашення кредиту, а саме: дані, які викладені в колонці 2 «Сума платежу за розрахунковий період» за своїм змістом не відповідають цифровим показникам, зазначеним у колонці.

Отже, виходячи з положень ст.ст. 203, 215, 230, 548 ЦК України, можна дійти до висновку про те, що в момент підписання кредитного договору між сторонами, позивач був введений в оману відповідачем щодо істотних умов договору, ціни та відсоткової ставки.

А тому, волевиявлення позивача на укладання кредитного договору у вигляді та розмірах, зазначених у кредитному договорі, суперечили його волевиявленню на його укладання саме на таких умовах.

Відповідач скористався тим, що позивачу об'єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору і він був введений в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» не надав позивачу відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору та не зазначив їх в його змісті.

Згідно ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено: правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 1 ст. 230 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування

Банк приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та вказав в угоді занижені значення показників суттєвих умов договору, чим фактично ввів позичальника в оману щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту, яку сплатив би позичальник банку, погашаючи кредит у порядку, визначеному графіком погашення заборгованості.

Розділом 2 Договору визначено умови забезпечення кредиту. Так, у забезпечення виконання зобовязань позичальника за Договором Банком приймається: - застава нерухомості - двохкімнатної квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Леніна, 182/31; - порукою ОСОБА_4; - порукою ОСОБА_5.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо застосовувати дану норму до кредитних правовідносин, то у такому випадку позичальник зобовязується повернути кредитодавцю тіло кредиту В цей же час, кредитодавець має повернути боржникові усю суму сплачених ним відсотків за кредитом.

Наслідком визнання кредитного договору недійсним є також недійсність договору застави чи іпотеки, адже, відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України, недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність праве чину щодо його забезпечення.

Отже, недійсність кредитного договору спричинює недійсність договору застави чи договору іпотеки, які укладалися з метою забезпечення виконання кредитного договору, і як наслідок, кредитодавець повинен повернути предмет застави позичальникові.

За час від підписання Договору до моменту подання позову, Позивач сплатив на користь Банку 68500 доларів США, що підтверджено відповідними первинними розрахунковими документами. Ця сума включає в себе як сплату тіла кредиту, так і відсотків. З метою спрощення розрахунків між сторонами, Позивач готовий повернути Банку 11500 доларів і таким чином привести сторони у первісний стан.

Слід зазначити і про те, що 16 вересня 2016 року ухвалою Орджонікідзевського міського суду призначено судово-економічну експертизу, виконання якої доручено Київській незалежній судово-експертній установі. На вирішення експертизи поставлено питання:

1.Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за кредитним договором №0 від 07.02.2008р. відповідно до умов, викладених на момент укладення договору? Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в зазначеному договорі і додатках до нього на момент укладення договору?

2.Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладення Кредитного договору №0 від 07.02.2008р.? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано Банком оформлення з надання та погашення кредиту за кредитним договором №0 від 07.02.2008р.?

3.Якими є реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту за додатковою угодою №1 до кредитного договору №0 від 07.02.2008р. відповідно до умов, викладених на момент укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 07.02.2008р.? Чи відповідають розраховані реальна процентна ставка і абсолютне значення подорожчання кредиту даним, наведеним в зазначеній додатковій угоді №1 до кредитного договору №0 від 07.02.2008р. і додатках до неї?

4.Який розмір складає документально обґрунтований щомісячний платіж (в т.ч. за кредитом, процентами, комісією, страховими та іншими платежами) відповідно до умов, зазначених на момент укладення додаткової угоди №1 до кредитного договору №0 від 07.02.2008р.? Чи обґрунтовано нормативно та документально виконано Банком оформлення з надання та погашення кредиту за додатковою угодою №1 до кредитного договору №0 від 07.02.2008р.?

Згідно з висновком експерта № 2140 від 27 лютого 2017 року за результатами проведення судово-економічної експертизи по цивільній справі № 184/1139/16-ц :

- за даними п. 1.3.1 Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.02.2008 процентна ставка на момент укладання договору становить 12,4% річних. За результатами дослідження в межах наявних документів, при розрахунку згідно умов, викладених на момент укладення договору № 0 від 07.02.2008 та даних Додатку №2 «Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту» встановлено, що реальна процентна ставка на момент укладення договору складає 13,9%;

- оформлення Банком інформації про умови кредитування (в т.ч. перед укладенням кредитного договору) та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 07.02.2008 виконано з не дотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007) та ЗУ «Про захист прав споживачів»;

- реальна процентна ставка на момент укладення Додаткової угоди № 1 від 06.03.2009 складає 13,73% та є вищою від визначеної додатковим реальної процентної ставки;

- абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладення Додаткової угоди № 1 від 06.03.2009 складає 85379,23 дол. США та є вищим від визначеного додатком абсолютного значення подорожчання кредиту;

- оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) під час укладення Додаткової угоди № 1 від 06.09.2009 виконано з не дотриманням «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007).

Таким чином, висновком експерта підтверджено доводи, викладені в позовній заяві, щодо порушень Відповідачем чинного законодавства при укладенні договору, а саме: позичальника введено в оману щодо реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту; під час укладення договору та під час укладення Додаткової угоди № 1 до договору Банком порушено умови Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджених Постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007). Вказаний висновок експерта цілком відповідає вимогам ЦПК України.

Суд дає критичну оцінку доводам представника відповідача, висловлені ним в судовому засіданні щодо невизнання позовних вимог представника позивача, оскільки вони є голослівними, безпідставними та нічим не підтвердженими і спростовуються стабільними поясненнями представника позивача, висловлених в позовній заяві та в судовому засіданні, наданими ними належними та достовірними письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Безпідставними суд вважає і доводи представника відповідача, викладені в заяві про перегляд заочного рішення суду в частині необґрунтованості позовних вимог позивача, оскільки вказані доводи цілком спростовані в судовому засіданні і така поведінка відповідача лише спрямована на порушення прав та інтересів позивача як споживача фінансових послуг.

З метою повного та всебічного розгляду справи ухвалою суду були витребувані оригінали кредитної справи щодо надання споживчого кредиту, однак представником відповідача до суду було надано лише самі укладені договори, копії яких містяться в матеріалах цивільної справи, що позбавило суд повно та обєктивно зясувати всі обставини по справі, які мають істотне значення для повного та всебічного розгляду справи. Зокрема, не надано до суду інформаційного листа про інформування ОСОБА_3 про умови іпотечного кредитування та орієнтовану вартість кредиту, а представником відповідача з цього приводу повідомлено про його відсутність в матеріалах кредитної справи, що також підтверджує доводи позивача та його представника, викладені ними в позовній заяві та в судовому засіданні.

При вирішенні даного спору слід звернути увагу також і на рішення Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11 липня 2013 року, де в пункті 3.2. зазначено: Положеннями частин першої, другої статті 18 Закону про захист прав споживачів встановлено, що продавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. В частинах третій, четвертій статті 18 Закону про захист прав споживачів наведено окремі несправедливі умови договору, перелік яких не є вичерпним. При цьому пунктом 4 частини першої статті 21 Закону про захист прав споживачів встановлено, що для цілей застосування цього закону та повязаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Конституційний Суд України виходить з того, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 Кодексу засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобовязання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Конституційний Суд України вважає, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем пені за прострочення у поверненні кредиту.

Цей висновок узгоджується з положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Таким чином, Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобовязань позичальниками - фізичними особами.

Несправедливими умовами договору порушують права позивача як споживача фінансових послуг, порушується принцип добросовісності і розумності договірних умов, що призводить до істотного дисбалансу договірних прав і обовязків.

Вирішуючи вказаний спір, суд, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про недійсність договору про надання споживчого кредиту, оскільки він не відповідає вимогам ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, відповідачем не доведено належними та допустимими доказами надання позичальнику як споживачу фінансових послуг банку повної інформації про кредитні умови, а саме: орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням процентної ставки за кредитом і вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних із одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; податковий режим сплати процентів та про державні субсидії або інформацію про те, від кого споживач може одержати такі відомості; не роз'яснено, що валютні ризики під час виконання взятих на себе зобов'язань за кредитним договором покладено на споживача й не надано інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних із конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, що передбачено Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, а тому приходить до обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог позивача.

Таким чином, суд вважає необхідним позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання Договору про надання споживчого кредиту недійсним» задовольнити частково, а саме визнати порушеним право ОСОБА_3 - споживача фінансових послуг банку; визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 07 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: - визнати недійним договір іпотеки № 0/3 від 07 лютого 2008 року, - визнати недійсним договір поруки № 0/1 від 07 лютого 2008 року, - визнати недійсним договір поруки №0/11 від 07 лютого 2008 року. В іншій частині позовних вимог, а саме в частині припинення обтяження предмета іпотеки, слід відмовити, оскільки представником позивача в цій частині не надано до суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про законність та обґрунтованість позовних вимог в цій частині та про порушення прав та законних інтересів позивача як споживача фінансових послуг.

Керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 230, 627, 638, 1054, 1055, 1056-1 Цивільного кодексу України, законом України «Про захист прав споживачів», законом України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованими іпотечним боргом і іпотечними сертифікатами», ст. ст. 10, 11, 57, 60, 209 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_3 до Публічного акціонерного Товариства «УкрСиббанк» «про захист порушеного права споживача фінансових послуг, визнання Договору про надання споживчого кредиту недійсним» задовольнити частково.

Визнати порушеним право ОСОБА_3 - споживача фінансових послуг банку.

Визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту № 0 від 07 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне Товариство «УкрСиббанк»).

Застосувати наслідки визнання договору недійсним, а саме: - визнати недійним договір іпотеки № 0/3 від 07 лютого 2008 року, - визнати недійсним договір поруки № 0/I від 07 лютого 2008 року, - визнати недійсним договір поруки №0/II від 07 лютого 2008 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду ОСОБА_6