АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2507/17 Справа № 199/924/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2016 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (Замполіта Бєляєва) у м. Дніпрі ( Дніпропетровську), укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 10.11.2015 року за реєстровим № 2022.

Скасовано запис про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 ( Замполіта Бєляєва) у м. Дніпрі ( Дніпропетровську) шляхом скасування переходу права власності від ОСОБА_3 до ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 (Дніпропетровську).

10 листопада 2015 року сторони у справі уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Дніпропетровську) за 148 931,00 грн.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_3 пояснила, що вона є людиною похилого віку, договір купівлі-продажу з ОСОБА_2 уклала, оскільки той проявляв турботу до неї, обіцяв піклуватися про позивача до дня її смерті. Після укладення договору купівлі-продажу, відповідач забрав позивача до себе додому проживати, проте створив неналежні умови для проживання, внаслідок чого позивач змушена була переїхати знову до квартири АДРЕСА_2. Будь-яких грошових коштів за продану квартиру вона від відповідача не отримувала, натомість надала йому грошові кошти на оформлення договору купівлі-продажу та 6500,0 грн на поховання.

З пояснень ОСОБА_2 вбачається, що про ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 він піклувався давно, завозив їй продукти харчування, при необхідності ліки. В 2015 році йому зателефонувала ОСОБА_3 та попросила укласти з нею договір купівлі-продажу квартири, оскільки їй терміново потрібні гроші на лікування. На той час у нього в наявності були грошові кошти у сумі 150 000,00 грн, за які він мав наміри придбати автомобіль, проте ОСОБА_3 наполягала на укладенні договору купівлі-продажу квартири.

За ініціативою позивача, 10 листопада 2015 року сторони уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (Дніпропетровську) за 148 931, 00 грн. Грошові кошти у сумі 150 000,00 грн він сплатив ОСОБА_3 у неї вдома в квартирі, до нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а не під час його укладення. Розписку про сплату грошових коштів за квартиру, від позивача не брав. Після укладення договору купівлі-продажу квартири, позивач поїхала гостювати до відповідача, проте через декілька місяців попросила відвезти її назад в квартиру, де наразі проживає, сплачує за комунальні послуги.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 5 ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчиняла правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку, що в матеріалах справи відсутні докази про сплату відповідачем грошових коштів за договором купівлі-продажу спірної квартири та позивач продовжує проживати в квартирі, сплачувати за неї комунальні платежі.

Проте в повному обсязі з такими висновком суду погодитись не можна, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10 листопада 2015 року сторони у справі уклали договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (Дніпропетровську) за 148 931,00 грн.

З договору купівлі продажу від 09 листопада 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, вбачається, що продаж квартири за домовленістю сторін вчиняється за 148 931,00грн., які отримані ОСОБА_3 повністю до підписання цього договору. Підписанням цього договору сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру АДРЕСА_2 (Дніпропетровську).

Також відповідно до цього договіру купівлі-продажу, відповідно до пояснень нотаріуса ОСОБА_4 на (а.с. 30), вбачається, що дійсно, 10.11.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було посвідчено договір куплю-продажу квартири АДРЕСА_4, 12 у м. Дніпропетровську, що був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за 32023.

Під час укладення даного договору приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 було дотримано всих вимог діючого законодавства, зокрема, було розяснено положення законодавства стосовно прав, обовязків та наслідків, що виникнуть у звязку із укладанням даного договору, також було розяснено положення законодавства щодо недійсності правочину (ст.ст.215-220 Цивільного кодексу України).

На момент укладення даного договору купівлі-продажу сторони запевнили, що продавець ОСОБА_3 отримала суму грошей за даним договором до моменту підписання договору. Жодних заперечень від будь-якої зі сторін стосовно даного факту, нотаріусу не надходило.

Стосовно дійсності наміру продавця ОСОБА_3 продати майно, а покупця ОСОБА_2 його придбати, нотаріуса не виникало жодних сумнівів.

Посилання позивача на те, що не було отримано розписки про отримання коштів, відповідач пояснив, що кошти були їй передані дома, у квартирі у розмірі 150000,00грн.

Наявність розписки або її відсутність не може бути обов'язковим при укладенні договору купівлі-продажу квартири, це не відображено ні в жодному Законі, а перевірити ці обставини повинен був нотаріус, який робив правочин, що він і зробив. Слід також взяти до уваги, що сторони по справі були близько знайомі та були поріднені і такі обставини як розписка та передача коштів у нотаріуса була не застосована.

Таким чином, суд першої інстанції не дослідив всі обставини справи та надані до суду докази.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року необхідно скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним - відмовити.

Керуючись ч. 1 ст. 218, ст.ст. 303, 307, 309, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 січня 2017 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу, ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

ОСОБА_5