Ухвала

іменем україни

7 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовомОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про встановлення порядку користування квартирою за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належала 1/4 частина квартири АДРЕСА_1 на яку право власності було припинено за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 8 листопада 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 22 вересня 2010 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 червня 2011 року зі сплатою грошової компенсації. Вона категорично заперечує проти виплати їй грошової компенсації вартості 1/4 частки спірної квартири, оскільки іншого власного житла вона не має.

Посилаючись на положення ст. 358 ЦК України, позивачка просила суд встановити порядок користування спірною квартирою з урахуванням, як вона вважає, її частки у розмірі 1/4 частини та 3/4 частин відповідача.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 5 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким вірно погодився апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження належності їй на відповідній правовій основі права користування частиною спірної квартири, що є її процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

При цьому суд правильно виходив із того, що відповідно до положень чч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою й кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Отже, оскільки позивачка не довела свого права на частку у спірному майні й не заперечила тих обставин, що на час вирішення спору її право на частку у спірній квартирі припинено на підставі рішення суду, що набрало законної сили, з виплатою їй грошової компенсації її частки, підстави для вирішення питання про встановлення порядку користування спірною квартирою за позовом останньої відсутні (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 5 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 29 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

О.В. Закропивний

С.П. Штелик