Ухвала

іменем україни

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора м. Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про витребування майна за касаційною скаргою заступника прокурора Київської області на рішення апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року прокурор м. Ірпеня звернувся до суду в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2013 року задоволено позов прокурора м. Ірпеня в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Головного управління Держкомзему в Київській області до Ірпінської міської ради, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, третя особа: Ірпінське виробниче управління житлово-комунального господарства про скасування рішень ради, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Зокрема скасовано рішення Ірпінської міської ради Київської області від 14 квітня 2011 року № 440-10-УІ «Про визнання нечинними рішень Ірпінської міської ради» у частині визнання нечинним рішення Ірпінської міської ради Київської області від 16 червня 2009 року № 3039-70-У «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування Ірпінського ВУКГ за адресою: м. Ірпінь, вул. Жовтнева - вул. Натана Рибака землі рекреаційного призначення (парк культури та відпочинку) та визначення цільового призначення земельної ділянки рекреаційного призначення площею 3,000 га, м. Ірпінь, вул. Жовтнева - вул. Натана Рибака (парк культури та відпочинку імені Стельмаха) як землі для житлової та громадської забудови», рішення Ірпінської міської ради Київської області від 14 квітня 2011 року № 437-10-УІ «Про внесення змін до рішення Ірпінської міської ради від 19 червня 2003 року № 337-12-ХХІУ» у частині виключення з переліку об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства призначених для відпочинку населення парк культури та відпочинку (вул. Жовтнева - вул. НатанаРибака) та рішення Ірпінської міської ради Київської області від 14 квітня 2011 року № 444-10-УІ «Про надання дозволу громадянам на розроблення проектів землеустрою» у частині надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд громадянам ОСОБА_17, ОСОБА_24, ОСОБА_6, ОСОБА_18, ОСОБА_28, ОСОБА_12, ОСОБА_32, ОСОБА_21, ОСОБА_25, ОСОБА_7, ОСОБА_33, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_13, ОСОБА_22, ОСОБА_20, ОСОБА_23, ОСОБА_34, ОСОБА_19, ОСОБА_16, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_35, по вул. Жовтневій № № 108а, 1086, 108в, 108г, 108д, 108е, 108є, 108ж, по вул. Б. Хмельницького № № 67, 69, 71, 73, 75, 77, 79, 81, 54, 56, 58, 60, 62, 64 площами по 0,1 га кожна та по вул. Б. Хмельницького, 66 площею 0,066 га, рішення Ірпінської міської ради Київської області від 06 жовтня 2011 року № № 974-19-УІ, 975-19-УІ, якими надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд ОСОБА_14 за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,05 га, та ОСОБА_15 за адресою: АДРЕСА_2, площею 0,1 га; скасовані рішення Ірпінської міської ради Київської області, якими затверджено проекти землеустрою щодо відведення та передачу земельних ділянок у власність відповідачам, визнано недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки; витребувано спірні земельні ділянки з незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року частково задоволено апеляційні скарги ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_15 Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2013 року в частині задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України спірних земельних ділянок, загальною вартістю 4 441 571 грн 33 коп. скасовано й ухвалено у цій частині нове рішення про відмову у задоволенні даної позовної вимоги. В іншій частині рішення залишено без змін.

Під час розгляду судами справи деякими відповідачами здійснено відчуження спірних земельних ділянок.

Так, 26 грудня 2013 року ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського округу Київської області ОСОБА_36, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 по АДРЕСА_3 відчужила на користь ОСОБА_37, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2013 року № НОМЕР_12 та зареєстровано за останнім право власності на спірну земельну ділянку.

25 грудня 2013 року ОСОБА_6 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського округу Київської області ОСОБА_36, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2 по АДРЕСА_4 відчужив на користь ОСОБА_37, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 25 грудня 2013 року № НОМЕР_11 та зареєстровано за останнім право власності на спірну земельну ділянку.

26 грудня 2013 року ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського округу Київської області ОСОБА_36, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_3 по АДРЕСА_5 відчужила на користь ОСОБА_37, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 26 грудня 2013 року № НОМЕР_10 та зареєстровано за останнім право власності на спірну земельну ділянку.

15 серпня 2013 року ОСОБА_4 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського округу Київської області ОСОБА_38, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_4 по АДРЕСА_6 відчужила на користь ОСОБА_10, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15 серпня 2013 року № НОМЕР_9 та зареєстровано за останнім право власності на спірну земельну ділянку.

04 вересня 2014 року ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченим приватним нотаріусом Ірпінського міського округу Київської області ОСОБА_38, земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_5 по АДРЕСА_7 відчужила на користь ОСОБА_8, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 вересня 2014 року № НОМЕР_8 та зареєстровано за останнім право власності на спірну земельну ділянку.

Крім того, на підставі свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1315, виданого 26 квітня 2014 приватним нотаріусом Макарівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_39, прийнято рішення про державну реєстрацію права власності від 26 квітня 2014 року № НОМЕР_7 на земельну ділянку ОСОБА_30 із кадастровим номером НОМЕР_6 по АДРЕСА_9 за ОСОБА_11

З огляду на вказане, власниками спірних земельних ділянок з кадастровими номерами: НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 на момент звернення до суду із вищезазначеним позовом позовом є ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_10 та ОСОБА_37

Посилаючись на те, що на час прийняття оспорюваних рішень межі м. Ірпеня не були встановлені, не було здійснено розмежування земель державної та комунальної власності, земельною ділянкою у межах по АДРЕСА_8 мала право розпоряджатися Ірпінська міська рада Київської області. Тобто, земельні ділянки з кадастровими номерами НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), прокурор просив витребувати спірні земельні ділянки на користь держави в особі Ірпінської міської ради Київської області на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року позов прокурора м. Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області задоволено. Витребувано на користь територіальної громади в особі Ірпінської міської ради з незаконного володіння громадян спірні земельні ділянки з наступними кадастровими номерами: НОМЕР_6, НОМЕР_5, НОМЕР_4, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, вартістю 1 211 334 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 5 жовтня 2016 року рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 квітня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову прокурору м. Ірпеня в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області у задоволені позову.

У касаційній скарзі заступник прокурора Київської області, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2013 року задоволено позов прокурора м. Ірпеня в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Головного управління Держкомзему в Київській області до Ірпінської міської ради, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15. ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_6, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, третя особа: Ірпінське виробниче управління житлово-комунального господарства про скасування рішень ради, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 08 жовтня 2014 року (після повторного розгляду справи) рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2013 року було скасовано у частині задоволення позовних вимог про витребування з незаконного володіння відповідачів на користь держави в особі Кабінету Міністрів України спірних земельних ділянок, загальною вартістю 4 441 571 грн 33 коп. й ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Звертаючись до суду з позовом у даній справі, прокурор м. Ірпеня просив витребувати спірні земельні ділянки на користь держави в особі Ірпінської міської ради на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги прокурора м. Ірпеня, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами незаконно здійснено укладення цивільно-правових угод щодо відчуження спірних земельних ділянок, у зв'язку із чим витребував їх на підставі ст. ст. 387, 388 ЦК України на користь територіальної громади в особі Ірпінської міської ради.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідачі є добросовісними набувачами, спірні земельні ділянки вибули з володіння власника (Ірпінської міської ради Київської області) відповідно до рішення цього власника, які прийняті колегіально за встановленим регламентом, шляхом голосування, тобто за наявності волевиявлення останнього, яке полягало у цілеспрямованій дії міської ради щодо розпорядження земельними ділянками. Крім того, суд виходив із того, що вищезгадані договори купівлі-продажу земельних ділянок, за якими право власності перейшло до відповідачів, є чинними, вони не оспорені.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна.

За положеннями ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно зі ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно з положеннями ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Отже, за положеннями зазначених вище норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними.

Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст. ст. 387 та 388 ЦК України.

Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст. 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені ст. ст. 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо.

У разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 20 березня 2008 року № 1510-42-V затверджено перелік об'єктів благоустрою у сфері зеленого господарства м. Ірпінь та надано дозвіл Ірпінському ВУКГ виконати інвентаризацію та паспортизацію об'єктів зеленого господарства та землевпоряднику технічну документацію на земельні ділянки та, зокрема, вказаним рішенням рекреаційною зоною м. Ірпеня визначено парк культури та відпочинку між вулицями Н. Рибака та Жовтнева орієнтовною площею 3 га, за рахунок яких у подальшому спірні земельні ділянки надано громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

За нормами п. а ч. 4 ст. 84 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність віднесено землі загального користування населених пунктів, зокрема парки та сквери.

Згідно зі ст. 51 ЗК України до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів.

Частиною 3 ст. 52 ЗК України передбачено, що на землях рекреаційного призначення забороняється діяльність, що перешкоджає або може перешкоджати використанню їх за призначенням, а також негативно впливає або може вплинути на природний стан цих земель.

Крім того, Законом України «Про мораторій на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення в містах та інших населених пунктах» від 17 березня 2011 року передбачено введення мораторію строком на п'ять років на зміну цільового призначення окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах, а саме земельних ділянок зелених зон і зелених насаджень.

Отже, щодо земель рекреаційного призначення населених пунктів законом установлено пріоритет державної та комунальної форми власності над приватною і, крім того, прямо заборонено зміну їх цільового призначення з метою запобігання масовим проявам забудови окремих земельних ділянок рекреаційного призначення незалежно від форми власності в містах та інших населених пунктах (зелених зон, зелених насаджень, об'єктів фізичної культури і спорту), що призводить до погіршення санітарно-гігієнічних, рекреаційних та спортивно-оздоровчих умов життя громадян, а також фізичного і естетичного виховання дітей та молоді.

За таких обставин апеляційному суду слід було визначитись, чи законно набули у приватну власність земельну ділянку парку для житлової та громадської забудови відповідачі.

Встановлюючи обставини вибуття спірних земельних ділянок з володіння власника, яким у силу положень ст. ст. 13, 14 Конституції України, ст. ст. 80, 84, 85 ЗК України є в цілому народ України чи окрема територіальна громада, судом апеляційної інстанції не враховано, що прийняття рішення про передачу земельної ділянки у приватну власність із земель відповідно державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі у тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі, відповідно, державної чи комунальної власності.

Відповідно до ст. ст. 14, 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

При цьому, ч. 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Отже, територіальна громада міста, як власник спірних земельних ділянок, делегує міській раді повноваження щодо здійснення права власності від її (громади) імені в її інтересах, виключно у спосіб та в межах повноважень передбачених законодавством.

Тобто, воля територіальної громади, як власника, може виражатись лише у таких діях органу місцевого самоврядування, які відповідають вимогам законодавства та інтересам територіальної громади.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи спір, не врахував, що незаконне вибуття спірних земельних ділянок рекреаційного призначення у приватну власність на підставі скасованого у судовому порядку рішення органу місцевого самоврядування не може свідчити про наявність волі власника, у розумінні ст. 388 ЦК України, на розпорядження спірним майном.

Крім того, дійшовши висновку про те, спірна земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_6 не може бути витребувана від ОСОБА_11, оскільки остання набула права власності не на підставі договору, а відповідно до закону, який регулює порядок спадкування, апеляційний суд не врахував п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у якому судам роз'яснено, що оскільки відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене ст. 388 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

Крім того, у цій правовій ситуації апеляційний суд послався й на положення ст. 387 ЦК України, яка передбачає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, але її не застосував.

Також апеляційний суд помилково послався на те, що по суті прокурору слід було заявити вимоги про оспорення договору купівлі-продажу, не врахувавши, при цьому, що ні прокурор, ні Ірпінська міська рада Київської області не були сторонами договорів і при заявленні вимоги про витребування земельної ділянки не може одночасно вимагати недійсності договорів.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 05 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик