Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/1737/17 Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 55 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання Гарбузюк Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року,

встановила:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь компенсацію заборгованості по заробітній платі за період з 01 липня 2012 року по 10 лютого 2016 року в розмірі 83 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку з 10 лютого 2016 року по день ухвалення рішення в розмірі 47 грн. 10 коп. за кожний день затримки розрахунку.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що він перебував з відповідачем у трудових відносинах з 2007 року. Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 10 лютого 2016 року із відповідача стягнуто на його користь недораховану заробітну плату за час перебування у відпустці з 18 червня 2012 року по 12 липня 2012 року в розмірі 122 грн. Одночасно відповідач зобов'язаний був за цей період виплатити також йому компенсацію у відповідності до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» , а саме, у зв`язку із заборгованістю по заробітній платі за вказаним судовим рішенням. Також, приймаючи до уваги, що розрахунок при звільненні у повному обсязі проведений не був, то із відповідача на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку на момент ухвалення рішення. Тому, з метою захисту своїх порушених трудових прав, він змушений повторно звернутися до суду.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, уваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також суд не дослідив матеріали справи, не дав правильної оцінки зібраним доказам, не дослідив їх, що призвело до неправильного вирішення справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення із таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За змістом частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах із відповідачем з 2007 року по 2014 рік.

На підставі рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 лютого 2016 року (справа № 285/213/16-ц) із відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість по заробітній платі за час перебування у відпустці з 18 червня 2012 року по 12 липня 2012 року в розмірі 122 грн. (а.с. 5).

Згідно положень статті 1 Закону України № 2050-ІІІ від 19.10.2000 «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» (далі Закон) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (стаття 2 Закону).

Згідно статті 3 цього Закону, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення компенсації втрати частини доходів, суд своє рішення мотивував тим, що позивач не звертався до відповідача про виплату цієї компенсації, що дає підстави стверджувати про передчасність звернення до суду із такою позовною вимогою.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 7 вище зазначеного Закону передбачено, що відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Приймаючи до уваги, що судовим рішенням від від 10 лютого 2016 року встановлено заборгованість Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» по заробітній платі і стягнуто її на користь позивача, то нарахування та виплата товариством компенсації втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати передбачена Законом і необхідності додаткового звернення громадянина до власника або уповноваженого ним органу (особи) з вимогою її виплати немає.

Відтак, виходячи із розрахунку, зазначеного ОСОБА_2 у позовній заяві, на його користь підлягає стягненню із відповідача компенсація втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 83 грн.

Таким чином, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення вказаних позовних вимог.

У частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення із відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції із таких підстав.

Згідно зі статтею 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сумм.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно зі статтею 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 серпня 2016 року у справі № 285/718/16-ц (а.с. 36-37), рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 27 квітня 2016 року, задоволено частково позов ОСОБА_2 і стягнуто із відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку за період по 18 лютого 2016 року у розмірі 709 грн. 12 коп. по невиплаченій заборгованості по заробітній платі в сумі 122 грн., яка встановлена рішенням суду від 10 лютого 2016 року. Відтак, підстав для нарахування та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 10 лютого 2016 року, як зазначено у позові, немає.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що у відповідності до положень частини 1 статті 309 ЦПК України у зв'язку із неповним з'ясуванням судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, судове рішення в частині позовних вимог щодо стягнення із відповідача на користь позивача компенсації втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія судів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату скасувати і ухвалити нове рішення.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Новоград-Волинський завод сільгоспмашин» ( ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату у розмірі 83 грн.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: