Справа №490/3071/17 16.11.2017 16.11.2017
Провадження № 22ц/784/2278/17 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Справа№ 490/3071/17
Категорія 32 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

16 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого судді: Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання: Богуславською О.М.,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_3

до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області

про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади,-

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби в Миколаївській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органу державної влади.

Позивач зазначав, що 25 листопада 2016 року постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року у цій справі судом визнано постанову державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області про закриття виконавчого провадження щодо зобовязання постійної комісії Миколаївської міської ради розглянути заяву ОСОБА_3 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по вул. Скороходова буд. 139 у м. Миколаєві протиправною та скасовано вказану постанову. Зазначеними неправомірними діями державного виконавця щодо закриття виконавчого провадження, порушені права позивача та заподіяно йому моральну шкоду, яка полягала в необхідності докладання додаткових зусиль для відновлення порушеного права, відчуття нервового напруження та перевтоми, порушення звичного ритму життя.

Посилаючись на вказане ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення суду скасувати, а по справі ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що в справі відсутні докази незаконності дій державного виконавця в провадженні якого перебувало виконавче провадження за участі ОСОБА_3, як стягувача, а також з відсутності доказів завдання позивачеві моральної шкоди неправомірними діями державного виконавця.

Проте з зазначеним висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Так постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2015 року задоволено адміністративний позов ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради та визнано протиправним та скасовано п. 5.3 рішення постійної комісії Миколаївської МР з питань архітектури, будівництва та регулювання земельних відносин від 13 жовтня 2013 року № 135. Зобовязано постійну комісію Миколаївської МР розглянути заяву ОСОБА_4 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по вул. Скороходова будинок 139 у м. Миколаєві (а.с. 11-13).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 29 червня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа виданого на виконання вказаного судового рішення, а постановою від 6 вересня 2016 року вказане виконавче провадження було закінчено, як зазначено в постанові, в звязку з повним виконанням судового рішення згідно до відповідного листа Миколаївської міської ради (а.с.7)

Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 листопада 2016 року задоволено позов ОСОБА_3 та визнано протиправною та скасовано наведену постанову старшого державного виконавця про закінчення виконавчого провадження та зобовязано відповідну виконавчу службу відновити дане виконавче провадження, виконати рішення суду щодо зобовязання постійної комісії Миколаївської МР розглянути заяву ОСОБА_3 від 21 серпня 2014 року по розмежуванню земельних ділянок по вул. Скороходова будинок 139 у м. Миколаєві (а.с.11-13).

Згідно ст. 56 Конституції України - кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Аналогічна норма міститься також і в ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Таким чином відповідно як до наведеної норми Конституції, так і норми ЦК України , умовою відшкодування моральної шкоди є наявність незаконного рішення, дій чи бездіяльності, в тому числі і, посадової особи.

Позивач в обґрунтування заявлених вимог, посилається на те, що в ході наведених правовідносин, учасниками яких є ОСОБА_3 та посадова особа державного органу, а саме Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, неправомірними діями саме державного виконавця, як посадової особи, йому заподіяно моральну шкоду. За такого предметом доказування в даній справі є наявність чи відсутність неправомірних дій державного виконавця, як посадової особи вказаного органу державної влади.

В той же час, відповідно до наведених правових норм шкода заподіяна незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується за рахунок держави, тобто за рахунок коштів Державного бюджету України, з якого безспірне списання коштів здійснює Казначейство України, відповідно до ст. 25 Бюджетного Кодексу України.

Таким чином, у даній справі матеріально-правову зацікавленість має не лише Головне управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, як розпорядник державних коштів, а і Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, як орган державної влади який є субєктом спірних матеріальних правовідносин. До того ж, інтерес вказаних органів у даній справі є взаємоповязаним та неподільним.

В той же час, із матеріалів справи слідує, що позивачем заявлені позовні вимоги лише до Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Миколаївській області, тоді, як Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, як орган державної влади неправомірними діями посадових осіб якого, на думку позивача, заподіяно шкоду, до участі у справі в якості відповідача не залучено.

Враховуючи характер спірних правовідносин у даній справі, її розгляд без участі обох вказаних державних установ є неможливим.

Аналогічні розяснення містяться також в п. 10-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», де зазначено, що при розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 56 Конституції України судам слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або його посадовими особами при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави, в звязку з чим поряд із відповідним державним органом суд має притягнути як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Згідно до змісту ст.ст. 33, 36, 119 ЦПК України, в чинній редакції на даний час, саме на позивача покладено обовязок визначати відповідача у справі і суд не вправі самостійно змінювати склад осіб, які беруть участь у справі.

Однак, відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, районний суд не звернув уваги на зазначені обставини у справі та положення закону, не розяснив позивачу його права та обовязки передбачені ст.ст. 31, 33 ЦПК України щодо залучення і іншого відповідача у справі. В разі небажання позивача такого, суду при постановленні рішення, слід було враховувати вказані обставини, та як підставу відмови в задоволенні позовних вимог зазначити саме відсутність належного позивача у справі. Натомість суд розглянув справу по суті заявлених вимог, вдався до оцінки доказів та дійшов передчасного висновку щодо недоведеності вини посадової особи державного органу, який не приймав участь у розгляді справи.

Відповідно до положень викладених в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються в тому числі і правового обґрунтування рішення.

З огляду на викладене, а також відсутність законодавчих механізмів залучення до участі у справі на стадії апеляційного розгляду Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області в якості відповідача, оскаржуване рішення районного суду підлягає зміні в частині правового обґрунтування відмови в задоволенні позову, відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_3 в звязку з незалученням другого відповідача у справі.

В іншій частині, тобто в частині висновку про відмову в задоволенні позову дане рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

При цьому позивач не позбавлений права в подальшому на звернення з аналогічним позовом до належних позивачів.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги, які стосуються правомірності застосування норм матеріального права, не мають правового значення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308,309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 липня 2017 року змінити в частині правового обґрунтування.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: Т.З. Бондаренко

ОСОБА_5

ОСОБА_6