У Х В А Л А

18 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Лященко Н.П.,

Сімоненко В.М.,

заяву розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року в справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Домініон-Капітал» і діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сордант», про визнання електронних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними,

в с т а н о в и л а:

Шевченківський районний суд м. Києва рішенням від 3 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року, задовольнив позовні вимоги ПрАТ «Київфундаментбуд»: визнав недійсними проведені 16 лютого 2015 року ДП «Інформаційний центр» електронні торги з реалізації самохідної бурової установки для спорудження паль типу В 300-3241 Casagrande, результати яких оформлені протоколом №51064 і переможцем яких стала ОСОБА_4; визнав недійсним протокол проведення електронних торгів з продажу арештованого майна (вказаної бурової установки) від 16 лютого 2015 року №51064; визнав недійсним акт головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 4 березня 2015 року №23237641 про проведення електронних торгів; вирішив питання розподілу судових витрат.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 15 лютого 2017 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року залишив без змін.

5 квітня 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_5 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 16, 203, 215 ЦК України, статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIV (далі - Закон), Тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (далі - Тимчасовий порядок), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та на невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах зазначених норм матеріального права.

На обґрунтування заяви ОСОБА_5 надала копії ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 та 30 березня, 18 та 25 травня, 8, 14 та 21 вересня, 23 листопада, 21 грудня 2016 року, 15 лютого 2017 року та копії постанов Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року, 13 лютого 2013 року, 18 та 25 листопада 2015 року, 6 та 13 квітня, 29 червня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження потрібно відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, та невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, рішення в якій просить переглянути заявник, задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «Київфундаментбуд», суд першої інстанції, з висновком якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив з того, що електронні торги проведено з порушенням вимог закону, а саме частини п'ятої статті 58 Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_820610/ed_2015_05_14/pravo1/T990606.html?pravo=1>та правил Тимчасового порядку. При цьому суди установили, що вартість арештованого майна відповідно до оцінки становила 5 млн 792 тис. 522 грн, а вказане майно реалізоване на електронних торгах з уцінкою за ціною 2 млн 172 тис. 195 грн 75 коп. більше ніж через шість місяців після проведення оцінки майна.

У постановах Верховного Суду України, наданих для порівняння, містяться такі висновки:

- відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст.ст. 203, 215 ЦК України). Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними (24 жовтня 2012 року № 6-116цс12);

- підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843241/ed_2015_09_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 2 листопада 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення) (13 лютого 2013 року № 6-174цс12);

- розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень пункту 3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема, боржника про дату, час, місце проведення прилюдних торів та про стартову ціну, за якою майно пропонується до продажу, разом з тим сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними. Головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результати торгів, тобто не тільки недотримання норм закону під час проведення прилюдних торів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними (18 листопада 2015 року № 6-1884цс15 та 13 квітня 2016 року № 6-2988цс15);

- проведення електронних торгів із реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів (6 квітня 2016 року № 3-242гс16);

- повторні прилюдні торги повинні відбутися в межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів з реалізації майна є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна з прилюдних торгів, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону, пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою в розумінні положень частини п'ятої статті 58 цього Закону (25 листопада 2015 року № 6-1749цс15, 29 червня 2016 року № 6-370цс16 та № 6-547цс16).

Порівняння змісту наданих постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Надані для порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 та 30 березня, 18 та 25 травня, 14 вересня 2016 року не можуть бути прикладом неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував ухвалені у справах судові рішення і направив справи на новий розгляд з передбачених статтею 338 ЦПК України підстав порушення норм права, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини справ, які мають значення для правильного вирішення спорів.

В інших ухвалах Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовили в задоволенні позовних вимог про визнання прилюдних торгів недійсними з огляду на таке:

- позивачем не доведено факт того, що діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила чи порядок проведення прилюдних торгів (21вересня, 21 грудня 2016 року та 15 лютого 2017 року);

- сам по собі факт неналежного повідомлення боржника про проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких недійсним, тому окрім наявності порушення норм закону, повинно бути присутнє порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними, при цьому суди установили, що такі обставини не вплинули на результат прилюдних торгів і зміст самого правочину (8 вересня 2016 року);

- позивачами не доведено факту порушення відповідачами вимог Тимчасового положення, що могли вплинути на результати торгів та порушити права і законні інтереси позивачів (23 листопада 2016 року).

У судових рішеннях, наданих для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ неоднаково застосував норми матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Приватного акціонерного товариства «Київфундаментбуд» до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Домініон-Капітал» і діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Закритий недиверсифікований венчурний корпоративний інвестиційний фонд «Сордант», про визнання електронних торгів з реалізації нерухомого майна недійсними за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 6 квітня 2016 року та рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 3 грудня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко