УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,

МазурЛ.М., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 січня 2014 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 13 вересня 2006 року між ЗАТ «КБ«ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 4 939 грн 20 коп. зі сплатою 2,09 % на місяць та з кінцевим терміном повернення кредиту до 15 березня 2010 року.

ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2012 року становила 45 411 грн 85 коп. та складалась з:

4 939 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом; 16 264 грн 83 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21 569 грн 16 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 138 грн 66 коп. - штраф (процентна складова).

Беручи до уваги зазначене, ПАТ «КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 на свою користь 45 411 грн 85 коп.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від

29 січня 2014 року позовні вимоги ПАТ «КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 вересня 2006 року у розмірі

24 328 грн 97 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 січня 2014 року скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 16 264 грн 83 коп. заборгованості по процентам за користування кредитом та 21 569 грн 16 коп. пені за несвоєчасне виконання зобов'язання за договором, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 13 вересня 2006 року у розмірі 36 443 грн 28 коп.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 29 січня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що спір між сторонами виник із договірних правовідносин, при цьому

ОСОБА_3 неналежним чином виконував взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку із чим заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню в примусовому порядку, з урахуванням строків спеціальної позовної давності щодо стягнення пені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення процентів та пені, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вказані вимоги заявлені в межах строку позовної давності, який був збільшений за погодженням сторін до п'яти років.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду апеляційної інстанції з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 вересня 2006 року між ЗАТ «КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 було надано кредит у розмірі 4 939 грн

20 коп. зі сплатою 2,09 % на місяць та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 15 березня 2010 року.

Станом на 31 липня 2012 року заборгованість за кредитним договором становила 45 411 грн 85 коп. та складалась з: 4 939 грн 20 коп. - заборгованість за кредитом; 16 264 грн 83 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 21 569 грн 16 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 500 грн - штраф (фіксована частина); 2 138 грн 66 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, кредитні кошти не повернуто, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором.

При цьому колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій про недоведеність ОСОБА_3 своїх заперечень на позов, зокрема щодо не укладення ним спірного кредитного договору. Кредитний договір від 13 вересня 2006 року є чинним, не визнаний в установленому законом порядку недійсним, вимоги про визнання недійсним даного договору в межах розгляду зазначеної справи не заявлялись, при цьому призначена за клопотанням ОСОБА_5 судово-почеркознавча експертиза не була проведена саме з вини відповідача (відсутність оплати вартості проведення експертизи).

Водночас, заперечуючи проти задоволення позову, ОСОБА_3 також заявляв про пропуск ПАТ «КБ «ПриватБанк» строку позовної давності

(а.с. 35).

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо за кожним простроченим платежем.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 року у справі № 6-522цс17.

Суд апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку та вирішенні питання щодо пропуску строків позовної давності, про застосування яких заявляв відповідач, не врахував того, що погашення кредиту за спірним кредитним договором передбачалось шляхом внесення щомісячних платежів, а тому позовні давність повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. При цьому суду необхідно було врахувати як строки загальної позовної давності, встановлені ст. 257 ЦК України, так і встановлені ст. 258 ЦК України строки спеціальної позовної давності для стягнення пені та штрафу.

Крім того, судом апеляційної інстанції помилково було зазначено про збільшення сторонами строку позовної давності, встановленої у п. 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, які не містять підпису позичальника.

Згідно із ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Враховуючи, щоУмови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не містять підпису відповідача, у заяві позичальника від 13 вересня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає, відсутні підстави для застосування збільшеного строку позовної давності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1926цс15.

На зазначене суд апеляційної інстанції уваги не звернув та помилково вважав, що підпис відповідача на Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам є необов'язковим для застосування збільшеного строку позовної давності.

Враховуючи зазначене, суд апеляційної інстанції не визначився з характером спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, не перевірив розрахунку заборгованості, графіку погашення платежів за кредитним договором та дотримання позивачем строків позовної давності при зверненні до суду із даним позовом, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що вказані вище обставини свідчать про неповне встановлення судом апеляційної інстанції фактичних обставин, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому ухвалене судове рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 03 квітня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович