Справа № 362/2897/16-ц Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/4023/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 26.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Гуля В.В.,

суддів: Верланова С.М., Приходька К.П.,

при секретарі: Тимошевській С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, визнання договору позички недійсним, -

в с т а н о в и л а:

позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували в шлюбі з 31.08.2011 р. і на подаровані їм спільно з відповідачем кошти вони в період з 2012 р. по 2016 р. придбали тренажери та спортивний інвентар для фінтес клубу. Оскільки позивач є державним службовцем, придбане майно та договір оренди приміщення для фітнес-клубу було оформлено на відповідача. Восени 2015 р. відповідач переїхав проживати до своїх батьків, в добровільному порядку відмовляється повернути позивачу належну їй частку із спільного майна, у звязку з чим позивач звернулась до суду та просить визнати за нею 1/2 частку спільної сумісної власності з відповідачем, яке складається з тренажерів та спортивного інвентаря загальною вартістю 340988,40 грн. та стягнути з відповідача в якості компенсації вартості 1/2 частки спального майна грошові кошти в сумі 170494,20 грн. та судові витрати у справі. А також просить визнати недійсним договір позички, укладений 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, предметом якого є той самий спортивний інвентар, внаслідок його фіктивності.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року позов задоволено частково.

Визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 майно, загальною вартістю 340988,00 грн., що набуте під час шлюбу, а саме:

-верхня тяга Inter Atletika ST 101 1 штука;

-нижня тяга Inter Atletika ST 102 1 штука;

-блочна рамка Inter Atletika ST 103 1 штука;

-тренажер для мязів стегна комбінований Inter Atletika ST 111 1 штука;

-жим ногами (кут 45 градусів) Inter Atletika ST 202 1 штука;

-Т-подібна тяга з упором на ноги Inter Atletika ST 204 1 штука;

-гомілка сидячи Inter Atletika ST 213 1 штука;

- лава горизонтальна Inter Atletika ST 301 1 штука;

- лава регульована Inter Atletika ST 302 1 штука;

- лава Скотта Inter Atletika ST 303 1 штука;

- лава для жиму горизонтальна Inter Atletika ST 304 1 штука;

- лава для пресу регульована Inter Atletika ST 311 1 штука;

- гіперекстензія кутова Inter Atletika ST 313 1 штука;

- підставка під гантелі (на 9 пар) Inter Atletika ST 408 1 штука;

- набірні гантелі Welder Speed Weight 1 штука;

- стійка для присідань Inter Atletika ST 309 1 штука;

- тренажер для привідних та відвідних мязів стегна (комбінований) Inter Atletika ST 1 штука;

- гантелі професійні 14 штук;

- диски олімпійські обрізані Stein 30 штук (15 пар);

- лава для жимів під кутом вниз Impulse if odb 1 штука;

- лава для жиму під кутом Impulse if oib 1 штука;

- Батерфляй (задні дельти) Impulse if 8122 1 штука;

- бігова доріжка Eurofit 1650 1 штука;

- бігова доріжка Vigor Т-8450 1 штука;

- бігова доріжка Euro fit 1650 ЕА 1 штука;

- орбітрек 1 штука;

- велотренажер Euro fit 1 штука;

- тренажер для пресу Abcoaster 1 штука,

поділивши його в рівних частках між подружжям, а саме - по 1/2 частці вказаного майна кожному.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість належної ОСОБА_3 1/2 частини вказаного майна, що визнано обєктом спільної сумісної власності подружжя, у розмірі 170494 (сто сімдесят тисяч чотириста девяносто чотири) грн. 00 коп.

Визнано недійсним договір позички, укладений 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, внаслідок його фіктивності.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1980 грн. 54 коп. сплаченого судового збору та 1750 грн. 00 коп. витрат за проведення робіт з незалежної оцінки вартості індивідуально-визначеного майна спортивного інвентаря та тренажерів, а всього стягнути - 3730 (три тисячі сімсот тридцять) грн. 54 (п'ятдесят чотири) коп. судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 275 (двісті сімдесят п"ять) грн. 60 (шістдесят) копійок.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення суду скасувати і в задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі з 31.08.2011 р.

Згідно договору оренди нежитлового приміщення від 01.11.2012 р., укладеного між орендодавцем СПД ФО Тарабан ОСОБА_5 та орендарем СПД ФО Винниченко ОСОБА_6, орендодавець передав, а орендар прийняв в строкове платне користування нежитлове приміщення, розташоване на другому поверсі нежитлової будівлі, загальною площею 240 кв.м за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, б.4-а з метою розміщення тренажерного залу (а.с.11).

Згідно листа СПД ОСОБА_7 від 19.05.2015 р., за період з 2012 р. по 2016 р. в інтернет магазині «Еліт-спорт» було придбано тренажери та спортивний інвентар (за списком), який доставлено за адресою: Київська область, Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, 4а. (а.с.12-13).

Вартість зазначеного спортивного інвентаря відповідно до звіту про незалежну оцінку вартості майна від 07.07.2016 р. становить 340988,40 грн. (а.с.20-87).

Факт наявності зазначеного спортивного приладдя в тренажерному залі «Богатир» за адресою: Васильківський район, смт. Калинівка, вул. Щорса, 4-а, (другий поверх) стверджується актом опису обладнання спортивного закладу, складеного комісією в складі трьох осіб та скріпленого печаткою Калинівської селищної ради (а.с.87).

Згідно договору позички, укладеного 18.01.2016 р. між ОСОБА_2 і ОСОБА_4, позичкодавець надав у безкоштовне користування, а Користувач отримує у позичку індивідуально визначене майно, що вказано у п.1.2 цього Договору. Предметом договору є тренажери та спортивний інвентар (далі-«Майно»). Перелік майна, що передається у користування за цим договором, його найменування, вартість та кількість визначені у Додатку №1 (а.с.101).

Додаток №1 до вищезазначеного договору містить перелік тренажерів і спортивного інвентаря, асортиментом в 49 позицій (а.с.102).

ОСОБА_2 не заперечувався факт здійснення ним з 2012 р. підприємницької діяльності, а саме - діяльності фітнес-центрів, що підтверджується витягом з ЄДРЮО від 19.10.2016 р., свідоцтвом платника податку від 14.12.2012 р. та податковими деклараціями за період 2012-2014 р.; також не заперечувався факт здійснення цієї діяльності за адресою: смт. Калинівка, вул. Щорса, 4-а, та використання саме того спортивного інвентаря, що є предметом вказаного позову.

Договір про надання позички у виді тренажерів та спортивного інвентаря, який використовується в підприємницькій діяльності ОСОБА_2 (яка триває з 2012 р.), на який посилаються відповідачі, як на основу своїх заперечень, укладений 18.01.2016 р.

Наявність у відповідачів товарних чеків на частину вказаного інвентаря не є беззаперечним доказом належності вказаного обладнання саме відповідачу ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_2, проживаючи разом з позивачем мав вільний доступ до вказаних чеків, не був позбавлений можливості надати їх ОСОБА_4, який є його батьком, з метою використання їх для вчинення фіктивного правочину.

Встановивши вказані обставини, суд прийшов до висновку, що майно, яке є предметом судового розгляду є спільним сумісним майном і підлягає поділу.

Договір позички від 18.01.2016 р., укладений між відповідачами, був укладений лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаний, маючи на меті уникнення поділу спортивного приладдя - предмету даного позову як спільного сумісного майна подружжя.

Вказаний договір не мав на меті встановлення правових наслідків саме для сторін цього договору, тому вимога позивача в цій частині про визнання його недійсним підлягає задоволенню, оскільки договір є фіктивним.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Правовий висновок ВСУ від 13.06.2016 року у справі № 1752цс15 Системний аналіз статей 57, 60 та 61 СК України дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця (далі - ФОП) може бути обєктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя.

Майно ФОП, яке використовується для її господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Згідно ст. 827 ЦК України за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов'язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встановленого строку.

Правовий Висновок ВСУ від 21.01.2015 року у справі № 6-197цс14 Згідно зі статтею 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

З матеріалів справи вбачається, що беззаперечних доказів того, що ОСОБА_4 є власником спортивного інвентаря у справі не має. Ним надано лише частину чеків, в яких не ідентифіковано його особу як покупця. Чеки були у вільному доступі для ОСОБА_2, який з ОСОБА_4, як з батьком, перебуває у родинних відносинах та обоє заперечують позовні вимоги. Договір позички між ними укладено лише в 2016 році, в той час коли майно придбано та використовувалось до цього в період з 2012 р. по 2016 р., що сторонами не заперечується. Тобто майно придбано у період шлюбних відносин тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, коли у встановленому законодавством порядку ОСОБА_4 не доведено, що він є власник спортивного інвентаря, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір позички є фіктивним, оскільки ОСОБА_4 не був власником цього майна тому не міг його передати ОСОБА_2, а останній відповідно не міг його отримати, оскільки це майно є спільним сумісним майном подружжя.

Також обґрунтованим є висновок суду і щодо обраного ним способом поділу майна із стягненням грошової компенсації, оскільки ОСОБА_2 як ФОП використовує спільне сумісне майно для підприємницької діяльності (Правовий висновок ВСУ від 13.06.2016 року у справі № 1752цс15), що спростовує доводи апеляційної скарги про неможливість такого поділу.

Заперечуючи щодо звіту вартості майна, що підлягає поділу відповідачі свій розмір вартості майна для суду не надали, провести відповідну судову експертизу не просили, а надана ними на вказаний Звіт рецензія Фонду державного майна України розмір майна також не встановлює.

Інші доводи апеляційної скарги правового значення для вирішення справи не мають.

За таких обставин доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і висновків суду не спростовують, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 304, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді