АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого судді Кулянди М. І.,

суддів: Одинака О.О., Яремка В.В.,

секретар Чубрей І.І.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2017 року,

встановила:

У липні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2015 року задоволено її позов до ОСОБА_3 та стягнуто з нього на її користь 107 071 гривню 32 коп.

У зв'язку з тим, що станом на 19 липня 2017 року відповідач не виконав своїх грошових зобов'язань за судовим рішенням, ОСОБА_2, на підставі ст. 625 ЦК України, просила суд стягнути з відповідача на її користь 65 425 гривень 93 коп. інфляційних втрат, за період з лютого 2015 року по червень 2017 року.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 26 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, за період з лютого 2015 року по червень 2017 року, інфляційні втрати в розмірі 3 630 гривень та вирішено питання про судові витрати.

На вказане рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, просить її задовольнити, а рішення суду скасувати, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Справа № 713/1217/17-ц Провадження №22-ц/794/1209/17 Категорія 27

Головуючий у 1-й інстанції Пилипюк І.В. Доповідач Кулянда М.І.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами укладено договори позики від 01 лютого 2013 року та 12 червня 2013 року в іноземній валюті, а тому на користь позивача підлягають стягненню тільки інфляційні втрати в розмірі 3 630 гривень, за період з лютого 2015 року по червень 2017 року, за невиконання грошового зобовязання щодо повернення грошових коштів ОСОБА_2, за договором позики від 15 лютого 2013 року, в розмірі 6 000 гривень.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитись повністю не можна, оскільки він не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Судом установлено, що рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2015 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в розмірі 107 071 гривню 32 коп.

Ухвалюючи зазначене рішення про часткове задоволення позову, суд встановив, що відповідач ОСОБА_3 рішення суду не виконав та не повернув позивачу грошові кошти, що підтверджується листом Вижницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернівецькій області від 29 липня 2017 року, де на виконанні знаходиться виконавчий лист.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, у частині пятій статті 11 ЦК України визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникнути з рішення суду.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов'язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Зазначені висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2168цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування вказаних витрат є грошовим зобовязанням і вважається особливим засобом відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання та способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) за користування грошовими коштами.

Отже, частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд правильно виходив з наявності підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат, проте не врахував, що не виконане грошовим зобовязанням, на яке позивач просить нарахувати інфляційні втрати, є не зобовязання за договорами позики, виражені в іноземній валюті, а трансформоване з цих договорів зобовязання, встановлене рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 січня 2015 року, яке не виконується. Оскільки зазначене зобовязання визначене у грошовій одиниці - гривні, то у звязку з його невиконанням позивач має право на стягнення інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вказаного суд першої інстанції не взяв до уваги та помилково стягнув інфляційні втрати лише із суми 6 000 гривень, тому рішення суду підлягає зміні в частині обсягу задоволення позову і стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 64 778 гривень 15 коп. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання за період з лютого 2015 року по червень 2017 року (з розрахунку: 107071 гривень 32 коп. х 60,5% / 100%) .

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню 647 гривень 71 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 704 гривні в рахунок відшкодування судових витрат понесених за подання до суду апеляційної скарги.

Також слід стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 15 гривень 53 копійки судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2017 року змінити в частині обсягу задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 64 778 гривень 15 коп. інфляційних втрат за час прострочення виконання грошового зобовязання.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 647 гривень 71 коп. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви та 704 гривні в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 15 гривень 53 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Кулянда М. І.

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно: