У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку з нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області, відділу Держгеокадастру у Кобеляцькому районі Полтавської області, треті особи: Полтавська регіональна філія державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», приватне підприємство «Архі-Терра», ОСОБА_10, ОСОБА_3, ОСОБА_11, про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили суд визнати недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_7; державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_8; державний акт на право власності на земельну ділянку від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_9, посилаючись на те, що 20 грудня 2003 року ОСОБА_14 передано у власність земельну ділянку, площею 0,25 га, розташовану на території с. Кишеньки Кобеляцького району Полтавської області. Після його смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1, вони, позивачі, успадкували цю земельну ділянку, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину. При оформленні землевпорядної документації вони дізналися, що 20 листопада 2007 року відповідачі отримали державний акт на земельну ділянку, яка містить накладення (перетин) з їхньою земельною ділянкою без розроблення проекту землеустрою, а тому просили визнати державний акт на землю, виданий відповідачам, недійсним.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 6 лютого 2014 року, позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_7, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 35; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_8, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 36; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_5, серії НОМЕР_6 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_9, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 39. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Кобеляцького районного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року заява представників ОСОБА_8 та ОСОБА_7 - ОСОБА_15 та ОСОБА_16 - про перегляд рішення у зв'язку із нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 27 грудня 2013 року скасовано. Ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсними: державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_1, серії НОМЕР_2 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_7, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 35; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_3, серії НОМЕР_4 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_8, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 36; державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для індивідуального дачного будівництва, яка розташована за адресою: с. Кишеньки, Кобеляцький район, Полтавська область, кадастровий номер НОМЕР_5, серії НОМЕР_6 від 20 листопада 2007 року, виданий на ім'я ОСОБА_9, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за № 39. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У грудні 2016 року третя особа у справі - ОСОБА_3 - звернувся до суду апеляційної інстанції із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року у зв'язку з нововиявленими обставинами, посилаючись на те, що при ухваленні вказаного рішення апеляційний суд як на підставу для скасування рішення суду першої інстанції й задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_5 посилався на постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року, якою скасовано постанову Кобеляцького окружного адміністративного суду Полтавської області від 1 жовтня 2015 року та визнано протиправними та скасовано три рішення 14 сесії п'ятого скликання Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про передачу земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Проте 22 листопада 2016 року постановою Верховного Суду України скасовано постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року, провадження у цій справі закрито. Зазначено про те, що у разі прийняття суб'єктом владних повноважень рішення про передачу земельних ділянок у власність чи оренду подальше оспорювання правомірності набуття фізичною або юридичною особою спірної земельної ділянки має вирішуватися у порядку цивільної (господарської) юрисдикції, оскільки виникає спір про право.

Отже, заявник вважав, що три рішення 14 сесії п'ятого скликання Світлогірської сільської ради Кобеляцького району Полтавської області про передачу земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 не скасовані, а тому є чинними, а судом при апеляційному розгляді справи це не було враховано, що є нововиявленими обставинами для перегляду рішення апеляційного суду.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення суду задоволено. Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року скасовано. Рішення Кобеляцького районного суду Полтавської області від 8 грудня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року скасувати, рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року залишити в силі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповіднодо вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарженняє неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, задовольняючи заяву ОСОБА_3 про перегляд у зв'язку із нововиявленими обставинами рішення апеляційного суду й скасовуючи це судове рішення, виходив з п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України і того, що підставою для ухвалення зазначеного рішення суду стала постанова Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року, якою визнано протиправними та скасовано три рішення сільської ради про передачу земельних ділянок ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Проте зазначена постанова суду постановою Верховного Суду України від 22 листопада 2016 року була скасована. Наявними у матеріалах справи доказами, у тому числі висновком судової земельно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року, підтверджено, що перетину земельних ділянок, що належать позивачам з земельними ділянками, що належать відповідачам, немає. Крім того, неможливо встановити фактичного користування та площі земельної ділянки, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 - ОСОБА_14

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Перегляд судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами має здійснюватись із дотриманням вимог статей ст. ст. 361 - 365 ЦПК України, які визначають підстави і порядок перегляду, коло суб'єктів звернення із заявою про перегляд судових рішень, об'єкти перегляду, а також компетенцію (процесуальні повноваження) судів, які здійснюють такий перегляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв'язку з нововиявленими обставинами.

До нововиявлених обставин відносяться матеріально-правові факти, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного вирішення спору або розгляду справи про банкрутство. Необхідними ознаками існування нововиявлених обставин є одночасна наявність таких трьох умов: по-перше, їх існування на час розгляду справи, по-друге, те, що ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи, по-третє, істотність даних обставин для розгляду справи (тобто коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами є, зокрема, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, що підлягають перегляду.

У п. 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що скасування судового рішення (п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПКУкраїни) може бути визнано нововиявленою обставиною лише у тому випадку, коли суд обґрунтував ухвалене судове рішення скасованим (воно було підставою для ухвалення такого судового рішення) або виходив із нього, хоча прямо й не посилався на нього на підтвердження наявності вказаних обставин, а також якщо наслідком скасування судового рішення є інше за змістом вирішення спору.

Вирішуючи питання про скасування судового рішення із зазначених підстав, суди мають виходити з преюдиційного зв'язку судових рішень, зокрема, із того, що між рішеннями має існувати матеріально-правовий зв'язок, факти, встановлені в одній із справ, мають значення для іншої справи.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд не врахував наведених роз'яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та у порушення ст. ст. 212, 213, 303, 315, 361 ЦПК України не дав оцінки тому, чи скасування постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року впливає на результат розгляду даного спору та чи тягне за собою прийняття іншого за змістом рішення.

Крім того, апеляційним судом не зазначено та не враховано повний юридичний зміст постанови Верховного Суду України від 22 листопада 2016 року, якою скасовано вказану постанову апеляційного адміністративного суду, зокрема те, що Верховним Судом України за заявою ОСОБА_4 постанови першої, апеляційної та касаційної інстанцій скасовано, а провадження у даній адміністративній справі закрито. Тобто протилежне за змістом постанові Харківського апеляційного адміністративного суду від 2 грудня 2015 року судове рішення не ухвалено.

Таким чином, судом не досліджено, чи наявні підстави, передбачені ЦПК України, для перегляду рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року у зв'язку з вказаними обставинами, як нововиявленими.

Також апеляційним судом у порушення зазначених вище вимог процесуального закону було переоцінено наявні у матеріалах справи докази, у тому числі висновок судової земельно-технічної експертизи від 27 лютого 2015 року, показання свідків та досліджено по суті нові докази, зокрема викопіювання земельних ділянок Світлогірської сільської ради Кабеляцького району Полтавської області.

Разом з тим, у п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами» роз'яснено, що процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на роз'яснення зазначеної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де у п. 4 судам вказано, що вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Судам необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Отже, апеляційний суд упорушення ст.ст. 212-214, 303, 315, 361 ЦПК Українина зазначеніположення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи, не перевірив, чи є вказані заявником обставини нововиявленими та дійшов передчасного висновку про задоволення заяви та скасування рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 лютого 2016 року.

За таких обставин, коли фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик