Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.07.2017 Справа №607/13978/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді - Позняка В.М.

за участю секретаря - Осів І.В., позивача ОСОБА_1, представника позивача - ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану про визнання батьківства та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 пред'явила до суду позов до ОСОБА_3, Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2; зобов'язати Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану внести зміни до актового запису про народження № 2608 від 03 листопада 2009 року, складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно; стягнути аліменти за попередній період, а саме за три останні роки до подання позову про стягнення аліментів (за період 2014, 2015, 2016 роки), у твердій грошовій сумі в розмірі 90000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 певний період проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - дочка ОСОБА_4. На час народження дочки позивач в шлюбі з будь-ким іншим не перебувала, з ОСОБА_3 спільної заяви у відповідності до ст. 126 СК України до відділу РАЦС як до, так і після народження дитини, не подавали, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено у відповідності до вимог ч. 1 ст. 135 СК України. Неповнолітня ОСОБА_4 проживає з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. Дочка навчається у школі, займається спортом, бере активну участь в змаганнях і конкурсах, що потребує значних матеріальних затрат. Перед початком навчального року витратила на підготовку дитини близько 10 000 гривень, які частково були позичені, оскільки власних коштів на утримання дитини не вистарчає. З цих підстав просить позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_3 є біологічним батьком їх неповнолітньої дочки - ОСОБА_4 Дочка навчається в школі, а також відвідує різні гуртки, витрати на які становлять близько 3000-4000 гривень. Крім того, дитина хворіє. Вона працює в Тернопільській обласній дитячій клінічній лікарні та її місячний дохід становить 2600-3600 гривень в місяць, її доходів не вистарчає на утримання дитини.

Представник позивач - ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 позов в частині визнання його батьком дитини ОСОБА_4 визнав. Щодо визначення розміру аліментів просив врахувати його майновий стан, а саме те, що у його власності немає ні квартири, ні автомобіля, з січня 2017 року він офіційно не працює, надає послуги за договором підряду, зазначив, що зможе сплачувати аліменти в розмірі не більше 1000 гривень в місяць.

Представник відповідача - Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без участі представника відповідача, згідно чинного законодавства.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона знає позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_3 Коли народилася ОСОБА_4, вона приходила до них вгості, на той час вони проживали разом. Також ОСОБА_1 та ОСОБА_3 приходили разом вгості до неї.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він є сином ОСОБА_1, знає ОСОБА_3 як батька ОСОБА_4.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 0 від 28 вересня 2011 року, який складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 2608 від 03 листопада 2009 року, матір'ю дитини є ОСОБА_1, батьком записано ОСОБА_9 відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України (за вказівкою матері).

Наведені обставини також підтверджуються свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 03 листопада 2009 року, згідно якого батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 зазначені: ОСОБА_9 та ОСОБА_1 (актовий запис № 2608 від 03 листопада 2009 року, складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції).

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, позивач з відповідачем - ОСОБА_3 певний період проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, та ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася спільна дитина - дочка ОСОБА_4. Спільної заяви про походження дитини від ОСОБА_3 до відділу РАЦС як до, так і після народження дитини вони з відповідачем не подавали, у зв'язку з чим запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено зі слів матері.

Згідно висновку судово-медичної генетичної експертизи № 111 від 08 червня 2017 року, вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 складає величину не менш ніж 99,99 %.

Згідно ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за рішенням суду.

Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року N 3 постановлено, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено) (п. 9 постанови Пленуму).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених статтею цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 р. № 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, що підтверджується поясненнями сторін та свідків, доказами, які містяться в матеріалах справи, зокрема, батьківство відповідача підтверджується висновком експерта № 111 від 08 червня 2017 року, а також зважаючи на визнання позову відповідачем щодо визнання його батьком ОСОБА_4, яке не порушує прав інших осіб, що у відповідності до ч. 4 ст. 174 ЦПК України є підставою для задоволення позовних вимог, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та зобов'язання внести відповідні зміни до актового запису про народження № 2608 від 03 листопада 2009 року підлягають до задоволення.

Стосовно позовних вимог про стягнення аліментів в розмірі 2500 гривень щомісячно, суд виходить з наступного.

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, якими позивач ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги, неповнолітня ОСОБА_4 проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні.

Згідно довідки про доходи № 7 від 19 січня 2017 року, виданої ТзОВ «РОССА», дохід ОСОБА_3, який працював на посаді начальника виробництва, за липень-грудень 2016 року склав 13041 гривень.

Судом не встановлено жодних доказів про те, що відповідач за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем не може виконувати своїх обов'язків із утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 181 Сімейного кодексу України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України (в редакції від 10 листопада 2016 року, що діяла на момент звернення позивача до суду з позовом про стягнення аліментів), якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, абз. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 при визначенні розміру аліментів суд повинен враховувати стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Враховуючи вищезазначене та те, що відповідач є працездатним, стан здоров'я задовільний, інших утриманців не має, однак на даний час офіційно не працевлаштований, отримує мінливий, нерегулярний дохід, оскільки працює за договорами підряду, його майновий стан - дохід за липень-грудень 2016 року склав 13041 гривень, будь-яке нерухоме майно чи транспортні засоби у відповідача відсутні, а також стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дочки, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи стягувати з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Менший розмір аліментів є недостатнім для належного виховання та утримання неповнолітньої дитини.

Стосовно позовної вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час, а саме - за три останні роки (2014-2016 роки) в розмірі 90 000 гривень, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК).

Будь яких доказів, що позивач вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати суду не надано, а тому позов в цій частині до задоволення не підлягає.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 86 ЦПК України, із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 необхідно стягнути документально підтверджені витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи, клопотання про проведення якої було заявлено ОСОБА_3, а саме - витрати, пов'язані із явкою до експерта у м. Київ для проведення експертизи в розмірі 716 грн. 04 коп., що включає вартість проїзду з м. Тернопіль в м. Київ і назад для двох осіб - ОСОБА_4 та ОСОБА_1, явка яких для проведення експертизи визначена експертом обов'язковою, та що підтверджено чотирма проїзними документами на суми 153,66 грн., 191,21 грн., 164,94 грн., 206,23 грн.

Також, на підставі ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_3 слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про визнання батьківства в розмірі 551,2 грн. (тобто в розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову) для подання фізичною особою позову немайнового характеру), оскільки при пред'явленні позову позивачу відстрочено сплату судового збору, а також про стягнення аліментів в розмірі 551,20 грн. (тобто в розмірі, визначеному ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» (в редакції станом на день подання позову), - для подання фізичною особою позову майнового характеру), оскільки позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 110, 112, 115, 125, 126, 128, 135, 180 - 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 86, 88, 212, 213, 215, 223, 224, 226, 228, 232, 233, 294, ст. 296, 367 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 батьком неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Зобов'язати Тернопільський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області внести зміни в актовий запис про народження №2608 від 03.11.2009 року складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, записавши батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягувати із ОСОБА_3 (проживає по АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі по 1000 грн. щомісячно, починаючи стягувати з 08.12.2016 року і до досягнення повноліття.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 (проживає по АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ІПН НОМЕР_2) 716 грн. 04 коп. судових витрат у зв'язку явкою до експерта для проведення судової експертизи.

Стягнути із ОСОБА_3 (проживає по АДРЕСА_1, ІПН НОМЕР_1) в користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом .

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий суддяВ. М. Позняк