Справа №488/4545/16-ц 20.07.2017 20.07.2017 20.07.2017
Провадження №22-ц/784/1552/17
Головуючий у першій інстанції-Селіщева Л.І.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Гавор В.Б. ,

за участю заявника - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_1

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року у цивільній справі за заявою

ОСОБА_1

про встановлення факту проживання в Україні

У С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про встановлення юридичного факту.

Заявниця зазначала, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року в Узбекістані. Проте її мати ОСОБА_4 з 1978 року постійно проживала в Україні, зокрема, по серпень 1995 року у Вітовському районі Миколаївської області (с.Новоселівка), де після народження проживала з матір'ю і вона, ОСОБА_1

Посилаючись на те, що встановлення цього факту має юридичне значення для оформлення нею громадянства України, ОСОБА_1 просила встановити факт проживання в Україні ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1978 року по теперішній час, в тому числі і станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року.

Заінтересованою особою у справі є Управління Державної міграційної служби Корабельного району Миколаївської області, представник якої вважав недоведеним факт постійного проживання ОСОБА_4 на законних підставах на території України у період серпня - листопада 1991 року.

Ухвалою суду до участі у справі як зацікавлену особу залучено ОСОБА_4

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення скасувати та задовольнити заяву, посилаючись на невірний висновок суду про недоведеність юридичного факту.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Громадянство України набувається з підстав, передбачених статтею 6 Закону «Про громадянство» (далі -Закон), в тому числі за територіальним походженням, що передбачено пунктом 2 частини 1 цієї норми та статею 8 Закону.

Відповідно до частини 1 статті 8 Закону громадянином України, реєструється особа, зокрема, яка сама чи хоча б один з її батьків, народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України.

Отже, юридичне значення у даному випадку має лише факт постійного проживання на території України особи або її батьків, з якими дитина постійно проживала на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Закон не містить визначення терміну «постійного проживання», але визначає його аналогічну за змістом складову - «безперервне проживання». Таким вважається проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів ( стаття 1 Закону).

При відсутності документального підтвердження факту постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства подається відповідне рішення суду (пункт 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215).

Відповідно до статті 235 ЦПК справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, які, зокрема, покладають на заявника обов'язок надати докази, що підтверджують встановлюваний факт ( статті 60,258 ЦПК).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 року у Галабинському районі Ташкентської області Узбекистану (а.с.4-7).

У період 2002-2010 років навчалась у загальноосвітніх та професійних закладах Миколаївської області (а.с.18-22).

Заявник є громадянином Республіки Узбекистан, який отримала у квітні 2014 року (а.с.8-12), проживає в Україні на законних підставах з 2015 року (стаття 1 Закону) (а.с.13-14).

Матір'ю ОСОБА_1 є ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 мала громадянство республіки Узбекистан. У 2011 році уклала шлюб з ОСОБА_6 (а.с.29).

Указом Президента України від 3 грудня 2014 року ОСОБА_4 прийнято до громадянства України (а.с.27-28,40).

Звертаючись до суду з заявою про встановлення юридичного факту, ОСОБА_1 посилалась на те, що її мати проживала на території України з 1978 року, в тому числі і станом на 24 серпня та 13 листопада 1991 року.

Встановивши, що ОСОБА_4 народила доньку у листопаді 1990 року поза межами України у Республіці Узбекистан, отримувала паспорт громадянина цієї країни, її робота в Україні не була оформлена офіційно та мала сезонний характер (вирощування цибулі), а свідок ОСОБА_7 підтвердила і факт тимчасового від'їзду ОСОБА_4 за межі України, суд першої інстанції не знайшов достатніх підстав для висновку про постійний характер проживання ОСОБА_4 на території України до (станом на) 24 серпня та 13 листопада 1991 року.

До того ж, у 2014 році ОСОБА_4, (мати заявниці) набула громадянство не за територіальним походженням, тобто не за фактом постійного проживання в України станом на 24 серпня або 13 листопада 1991 року ( стаття 8 Закону), а внаслідок прийняття до громадянства України на підставі Указу Президента України за статтею 9 Закону (безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років).

Отже, на підставі аналізу встановлених обставин та умов, передбачених законом, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що надані заявником докази в своїй сукупності та узгодженості між собою є недостатніми для підтвердження факту постійного проживання ОСОБА_4 на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року.

Колегія суддів не може погодитись з твердженням апелянта про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_4 довідкою виконкому Первомайської селищної ради Вітовського району Миколаївської області та актом від 23 листопада 2016 року (а.с.23,24).

Ці документи складені на підставі опитування деяких мешканців села Новоселівка, в яких зазначено про факт проживання ОСОБА_4 в селі з 1978 року та відсутні відомості про постійний характер проживання.

Судом апеляційної інстанції допитані свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які підтвердили, що ОСОБА_4 проживала в с.Новоселівка з 1978 року та працювала по найму на вирощуванні цибулі. До 1991 року вона періодично виїжджала до Узбекистану, в тому числі і для народження доньки, але на незначний час.

Проте свідчення односельців за обставинами, що мали місце більш двадцяти п'яти років тому, не дають можливості встановити конкретні періоди проживання та відсутності ОСОБА_4 на визначену дату (24 серпня, 13 листопада 1991 року) у розумінні статті 1 Закону, а тому і не можуть бути єдиним доказом на підтвердження постійного характеру проживання матері заявника на території України.

Документи, що підтверджують навчання заявника на території України стосуються періоду 2002-2010 років, а тому не можуть бути підтвердженням фактів, що мали місце раніше (24 серпня та 13 листопада 1991 року).

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

В.В.Коломієць