АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8210/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Грицак Р.М.
Провадження № 22-ц/789/835/17 Доповідач - Бершадська Г.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бершадської Г.В.

суддів - Гірський Б. О., Ткач О. І.,

з участю секретаря Бріль В.Л.,

представника ОСОБА_1

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Тернопільської міської ради, третьої особи ОСОБА_3 про визнання договору оренди недійсним,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, посилаючись на те, що у 2006 році вона придбала житловий будинок із земельною ділянкою по пр. С.Бандери, 46. Поряд з її належною земельною ділянкою межує земельна ділянка площею 326 кв.м., якою користувався ОСОБА_1 на підставі договору оренди, укладеного з Тернопільською міською радою для ведення городництва. У вересні 2008 року вона вийшла заміж і у 2010 році змушена була виїхати за кордон, де зараз постійно проживає. Виїжджаючи за кордон, вона уповноважила свого батька на оформлення договору оренди спірної земельної ділянки та передала йому заяву ОСОБА_1 про згоду на вилучення земельної ділянки. У 2015 році дізналась, що договір оренди оформлений не на її імя, а на імя ОСОБА_1, хоча і підписаний її батьком. Вважає спірний договір недійсним, оскільки у ньому наявні невідповідність волі та волевиявлення сторони орендаря відповідача у справі.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року вищевказаний позов задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду.

Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки площею 326 кв.м. за адресою проспект Степана Бандери, 46 в м.Тернополі, укладений 24 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою.

Вирішено питання судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказав, що суд безпідставно поновив строк позовної давності та констатував, що договір оренди земельної ділянки порушує права позивачки. Зазначив, що з порушенням порядку подання доказів, суд прийняв, як доказ, та взяв до уваги доручення видане ОСОБА_2 на ОСОБА_4, яким не передбачено повноважень ОСОБА_4 на укладення договору оренди спірної земельної ділянки; врахував заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2008 року про відмову від оренди земельної ділянки, яка не має юридичної сили, оскільки право оренди не може відчужуватись орендарем.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала та зіслалась на обставини, викладені в ній.

Представник ОСОБА_2 апеляційної скарги не визнала та пояснила, що спірний договір оренди земельної ділянки ОСОБА_1 не підписував, тому відсутнє волевиявлення та згода сторін з усіх істотних умов договору про передачу йому земельної ділянки в оренду у формі, встановленій законом. Вважає, що суд вірно взяв до уваги заяву ОСОБА_1, надану Тернопільській міській раді 11 березня 2008 року, в якій він відмовляється від оренди земельної ділянки на користь ОСОБА_2 та що чинні договір оренди і складені у звязку з ним документи, підписані ОСОБА_4, а не ОСОБА_1 , як стороною цього договору.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що 4 квітня 2006 року ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_4) придбала за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,91 га, що по пр. С.Бандери, 46 в м.Тернопіль, а 5 квітня цього ж року і житловий будинок, який знаходився на ній.

Попереднім власником вказаного будинку був ОСОБА_1 Згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 29 серпня 2005 року з Тернопільською міською радою, орендував суміжну (прилягаючу) спірну земельну ділянку сількогосподарського призначення площею 326 кв.м. Термін дії вказаного договору з 19 липня 2005 року по 19 липня 2010 року.

11.03.2008 року ОСОБА_1 подав Відділу використання земельних ресурсів Тернопільської міської ради заяву про згоду на вилучення земельної ділянки площею 326 кв.м., яка знаходиться за адресою пр. Ст. Бандери, 46 в м. Тернопіль в користь ОСОБА_6. позивачки, - суміжного землекористувача.

Позивачка із заявою до органу місцевого самоврядування про надання в оренду вказаної земельної ділянки з березня 2008 року по даний час не зверталася.

31.05.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Тернопільської міської ради із заявою про продовження договору оренди цієї земельної ділянки і рішенням Тернопільської міської ради № 5/37/32 від 10 серпня 2010 року йому надано в оренду спірну земельну ділянку терміном на десять років для ведення городництва.

24.12.2010 року між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1 на підставі зазначеного рішення укладено договір оренди земельної ділянки площею 326 кв.м, яка знаходиться у м. Тернополі по проспекту Ст. Бандери, 46 терміном на 10 років з 10 серпня 2010 року до 10 серпня 2020 року.

Згідно Висновку судово-почеркознавчої та судово-технічної експертизи №15/16/17-22 від 06.03.2017 року спірний договір оренди земельної ділянки, акт прийому-передачі земельної ділянки в оренду та акт прийому-передачі межових знаків підписані не ОСОБА_1, а ОСОБА_4

Судом також встановлено,що 28 жовтня 2010 року ОСОБА_2 видала довіреність, якою уповноважила ОСОБА_4 бути її представником в будь-яких установах, підприємствах та організаціях незалежно від форм власності в тому числі і органах державної влади та управління, місцевого самоврядування з усіх питань повязаних з подання, оформлення та одержання документів, повязаних з обслуговуванням належного нежилого приміщення, приміщення промтоварного магазину в м.Тернопіль по пр. Ст.Бандери, буд. 25, буд. 46 в м. Тернополі, а також з питань укладення договорів найму (оренди) щодо вказаного вище приміщення та земельних ділянок.

Визнаючи недійсним договір оренди земельної ділянки площею 326 кв.м, укладений між Тернопільською міською радою та ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що спірний договір оренди підписував не ОСОБА_1, а ОСОБА_4 без належних на те повноважень ОСОБА_1, тому відсутнє волевиявлення відповідача з усіх істотних умов договору оренди у формі, встановленій законом. При цьому, суд прийшов до висновку, що має місце порушення прав позивачки, оскільки 11 березня 2008 року ОСОБА_1 подавав Тернопільській міській раді заяву про згоду на вилучення у нього спірної земельної ділянки в користь ОСОБА_2 та що договір оренди земельної ділянки підписаний ОСОБА_4 на підставі виданого йому ОСОБА_2 доручення на укладення договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів не погоджується з рішенням суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене рішення не відповідає таким вимогам.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад належить розпорядження землями територіальних громад, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч 1,5 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Статтею 123 ЗК України встановлено порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування.

Згідно частин 2,6 цієї статті особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи приймає рішення про надання земельної ділянки у користування.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 згідно договору оренди земельної ділянки, укладеного 29 серпня 2005 року з Тернопільською міською радою орендував спірну земельну ділянку до 19 липня 2010 року і на підставі поданої ним 31 травня 2010 року заяви про продовження договору оренди Тернопільська міська рада своїм рішенням від 24 грудня 2010 року знову надала йому в оренду спірну земельну ділянку на 10 років.

В матеріалах справи відсутні заяви ОСОБА_2 про надання їй спірної земельної ділянки в оренду. В судовому засіданні представник ОСОБА_2 пояснила, що ОСОБА_2 не зверталась із заявою про надання їй вказаної земельної ділянки в оренду.

Сам факт підпису ОСОБА_4 договору оренди земельної ділянки та повязаних з його виконанням актів від імені ОСОБА_1, як і наявність зазначеного змісту доручення не створюють у ОСОБА_2 прав на земельну ділянку.

Доручення, яким ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_7 вчиняти від її імені зазначені у ньому дії видане нею, ОСОБА_2, 28 жовтня 2010 року, після прийняття Тернопільською міською радою 10 серпня 2010 року рішення №5/37/32 по заяві ОСОБА_1 про надання йому спірної земельної ділянки в оренду на 10 років.

Посилання позивача на заяву ОСОБА_1 від 11 березня 2008 року, в якій він дав згоду на вилучення земельної ділянки в користь ОСОБА_2, не мають правового значення для вирішення спору по суті, оскільки вказана заява може бути лише підставою для припинення права користування земельною ділянкою ОСОБА_1 у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЗК України і не свідчить про перехід права користування земельною ділянкою до ОСОБА_2

За таких обставин висновок місцевого суду про порушення спірним договором оренди земельної ділянки прав ОСОБА_2 є необґрунтованим та безпідставним.

Отже, рішення суду підлягає до скасування як таке, що постановлене з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, тому у справі слід ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у визнанні недійсним договору оренди земельної ділянки площею 326 кв.м. за адресою: проспект Степана Бандери, 46 в м.Тернополі, який укладено 24 грудня 2010 року між ОСОБА_1 та Тернопільською міською радою.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8