Справа № 405/3/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

при секретарі : Фришко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», звернулось в суд з позовом, в якому просить усунути перешкоди у здійсненні права користування майном, розташованим в м. Кіровограді по вулиці Леніна, 153/88 шляхом надання постійного безперешкодного доступу товариству до цього майна та визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за вищезазначеною адресою. Позов мотивовано тим, що відповідач уклав з Банком кредитний договір. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем було укладено Договір іпотеки, відповідно до умов якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: м. Кіровоград вул. Леніна буд. 153/88.

28.11.2012 року банк відступив позивачу відповідно до Договору факторингу та Договору про відступлення прав за договором іпотеки свої права вимоги до Відповідача за зобов'язаннями по Кредитному та Іпотечному договорам.

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Пункт 12.3. Іпотечного договору містить застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя. У звязку з грубим порушенням відповідачем умов Кредитного договору, зокрема, неповернення кредиту, несплати процентів та комісій за користування кредитом, позивач в позасудовому порядку врегулював питання звернення стягнення на предмет іпотеки, що передбачено умовами Іпотечного договору та Законом України «Про іпотеку». Зокрема, 29.10.2015 року позивач набув у порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», право власності на предмет іпотеки, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

23.11.2016 року позивачем, як законним власником,була здійснена спроба потрапити у власне майно, однак було виявлено, що у ньому незаконно проживає відповідач. Відповідно до акту обстеження майна від 23.11.2016 року майно знаходиться у житловому стані, немає жодних видимих пошкоджень, а відповідно до акту обстеження майна від 30.11.2016 року стан цього ж майна встановити не можна, не надано доступ де лічильників газу, води, електричної енергії, внаслідок чого неможливо встановити їх справність та використання відповідно до норм.

Зазначає, що своїми діями окрім Житлового кодексу України та Закону України «Про іпотеку) відповідач порушує Конвенцію про захист прав і основоположних свобод від 1950 року, Конституцію України, Цивільний кодекс України,а тому посилаючись на вказані обставини, просить задовольнити позов.

В судове засідання представник позивача не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову заперечує та просить відмовити в його задоволенні.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 08.05.2007 року між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 030/05.07/88-286КЛ і в забезпечення виконання зобов»язань за вказаним договором тог ж дня між тими ж сторонами було укладено іпотечний договір, п.2 якого передбачає передання іпотекодавцем на забезпечення виконання основного зобов»язання належне іпотекодавцю на праві власності майно: будинок № 153/88, який знаходиться у м. Кіровограді вулиця Леніна.

28.11.2012 року між ПАТ «Сведбанк», яке виступає правонаступником ВАТ «Сведбанк», яке в свою чергу виступає правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу № 15, відповідно до якого банк відступив товариству свої права вимоги до ОСОБА_2 за зобов'язаннями по Кредитному та Іпотечному договорам, що підтверджується витягом з реєстру заборгованостей боржників № 1-Б.

Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна власником житлового будинку 153/88 по вулиці Леніна в м. Кіровограді є ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору іпотеки, рішення про внесення відомостей прийнято приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 29.10.2015 року.

Стаття 1 Протоколу № 1 Конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридично особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійсненні контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно) яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до вимог ст.ст. 317, 321 ЦК України власникові належать права володіння користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається свои майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, як не суперечать закону.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується довідкою квартального комітету № 18 Подільського району м. Кропивницького від 16.05.2017 року за вих. № 265 виданій ОСОБА_1 він дійсно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Разом з ним проживають зареєстровані: ОСОБА_4 син ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 син ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6 дружина ІНФОРМАЦІЯ_4. ОСОБА_1 постійно проживає за вказаною адресою без реєстрації. Згідно повідомлення УДМС в Кіровоградській області ОСОБА_1 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Стаття 47 Конституції Українизазначає, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 визначає, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української PCP (далі - ЖК У PCP).

Відповідно до вимог статті 405 Цивільного Кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Перехід права власності на житловий будинок до іншої особи не може бути підставою для припинення права користування житловим приміщенням членами родини попереднього власника, яке в них існувало.

Згідно з Узагальненнями судової практики розгляду цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням (за матеріалами судової практики 2007-2008 років), право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом, то власник не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном.

Разом з тим, слід мати на увазі, що право користування житловим приміщенням, в силу ст.405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сімї (в тому числі колишніми) власника жилого приміщення, а й за членом його сімї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України.

Враховуючи вищевикладене у суду відсутні підстави для задоволення позову ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс».

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування майном шляхом надання постійного безперешкодного доступу та про визнання особи такою, що втратила право користування відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда протягом десяти днів.

Суддя Ленінського районного

суду м. Кіровограда І. М. Шевченко