Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/2741/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.10.2017 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Кашуби А.В.,

за участю секретаря судового засідання Чернянчук К.П.,

розглянувши у приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Веряцька сільська рада Виноградівського району про визнання недійсним заповіту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Веряцька сільська рада Виноградівського району про визнання недійсним заповіту, складеного 13.05.2008 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрованого в реєстрі за №185. По справі зазначає, що 09 вересня 2016 року помер її батько ОСОБА_3, після смерті якого відкрилася спадщина. За життя, 13.05.2008 року він склав два заповіти. Першим заповітом, посвідченим секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрованим в реєстрі за №184, заповів позивачу житловий будинок в с. Веряця по вул. Червоноармійська, 8 (зараз вул. Карпатської Січі). Проте, того ж дня, ним був складений ще один заповіт, посвідчений секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі за №185, яким все майно заповів сестрі позивача ОСОБА_2. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що другий заповіт не відповідає волі спадкодавця, що є достатньою підставою для визнання його недійсним. ОСОБА_1 зазначила, що ОСОБА_3 мав намір поділити між доньками майно, а саме: будинок в с. Веряця по вул. Червоноармійська, 8, заповісти позивачу, а жилий будинок в с. Веряця по вул. Залізничній, 19 її сестрі ОСОБА_2, про що неодноразово наголошував їм у сімейному колі. Даний факт може підтвердити їх матір ОСОБА_4. Фактично у даному випадку мало місце помилка секретаря Веряцької сільської ради Виноградівського району при вкладанні заповіту, яка посвідчувала ці заповіти в один день. Оскільки заповіт посвідчений секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі за №185 порушує її права, як спадкоємця, просить суд визнати його недійсним.

Позивач до судового засідання не зявилась, проте надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, наполягала на задоволенні позову.

Відповідач до судового засідання не зявилась, проте надала заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності, позов визнала.

Представник Веряцької сільської ради до судового засідання не зявився, проте надав заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, щодо задоволення позовних вимог не заперечував.

Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Відповідно до розяснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спорів у звязку зі спадкуванням за заповітом суд повинен застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач, зокрема, має право: 1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК); 2) без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині; у разі смерті особи, яка була позбавлена права на спадкування, до смерті заповідача, позбавлення її права на спадкування втрачає чинність (частини друга, третя, четверта статті 1235 ЦК); 3) охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому. Якщо він розподілив між спадкоємцями лише свої права, до спадкоємців, яких він призначив, переходить та частина його обов'язків, що є пропорційною до одержаних ними прав (частини перша, третя статті 1236 ЦК); 4) зробити у заповіті заповідальний відказ, відказоодержувачами у якому можуть бути особи, які входять, а також ті, які не входять до числа спадкоємців за законом (стаття 1237 ЦК); 5) зобов'язати спадкоємців до вчинення певних дій немайнового характеру, зокрема, щодо розпорядження особистими паперами, визначення місця і форми здійснення ритуалу поховання, дій, спрямованих на досягнення суспільно корисної мети (стаття 1240 ЦК); 6) обумовити виникнення права спадкування наявністю певної умови (наявність інших спадкоємців, проживання у певному місці, народження дитини, здобуття освіти тощо), тобто скласти заповіт з умовою. Умова, визначена у заповіті, є нікчемною, якщо вона суперечить закону або моральним засадам суспільства (частини друга, третя статті 1242 ЦК); 7) установити сервітути щодо земельних ділянок, без зміни їх цільового призначення, інших природних ресурсів або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб (стаття 1246 ЦК). Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила (п. 16 постанови).

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Аналогічне положення міститься у ч. 1 ст. 3 ЦПК України. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, згідно до заповіту складеного 13.05.2008 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, посвідченого секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрованого в реєстрі за №184, зазначена донькою померлого ОСОБА_3 (а.с.2).

ОСОБА_2, згідно до заповіту складеного 13.05.2008 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідченого секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрованого в реєстрі за №185, зазначена донькою померлого ОСОБА_3 (а.с.3)

13.05.2008 року секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5, було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №184, заповіт, яким ОСОБА_6 заповідав позивачу ОСОБА_1 все своє майно, житловий будинок, який знаходиться в с. Веряця по вул. Червоноармійській, 8, що підтверджується копією заповіту (а.с.2).

13.05.2008 року секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області ОСОБА_5, було посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №185, заповіт, яким ОСОБА_6 заповідав відповідачу ОСОБА_2 все своє майно, що підтверджується копією заповіту (а.с.3).

09.09.2016 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №211072 виданим виконавчим комітетом Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області 09.09.2016 року, про що 09.09.2016 року складено актовий запис №27 (а.с.4).

При наданні правової оцінки спірним правовідносинам суд приймає до уваги наступне.

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Позивач є спадкоємцем за заповітом, відповідач також є спадкоємцем за заповітом стосовно майна померлого ОСОБА_3, між ними існують спірні правовідносини щодо спадщини.

Статтею 1257 ЦК України передбачений порядок визнання недійсним заповіту.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Сторони подавали до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, що вказує на те, що вони виявили волю щодо прийняття спадщини.

Заповіт є одностороннім правочином. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.ст. 1247, 1251 ЦК України заповіт складається у письмовій формі і має бути посвідчений нотаріусом або іншими уповноваженими посадовими службовими особами відповідного органу місцевого самоврядування. Статтею 1254 цього Кодексу передбачено, що заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт. Кожний новий заповіт скасовує попередній.

Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ст. 1251 ЦК України, якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування.

Відповідно до абз. 6 п. 1.4. Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 року № 3306/5, посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом.

Вимоги до форми заповіту, передбачені нормами ст. 1247 ЦК України (письмова форма, нотаріальне посвідчення або посвідчення особами, уповноваженими на це законом) є мінімально необхідними, а їх недотримання є підставою для визнання заповіту нікчемним. Ці вимоги названі загальними, тому що вони стосуються як випадків посвідчення заповіту нотаріусом, так і іншими особами, яким законом надані такі повноваження, специфіка ж посвідчення заповітів установлюється в нотаріальній процедурі, тобто Законом України «Про нотаріат» та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Вимоги щодо заповіту, посвідченого іншими посадовими особами, передбачені у постанові Кабінету Міністрів України № 419 від 15 червня 1994 року «Про порядок посвідчення заповітів і доручень, прирівняних до нотаріально посвідчених».

Відповідно до вказаного Порядку заповіт складається у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, дати і місця народження заповідача, підписується заповідачем власноручно у присутності посадової, службової особи. Заповідач може написати заповіт власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. Посадова, службова особа може на прохання заповідача записати заповіт з його слів власноручно або надрукувати за допомогою технічних засобів. У такому разі заповіт вголос зачитується заповідачем, який робить запис перед своїм підписом.

Спірний заповіт був складений від імені заповідача ОСОБА_3 в той самий день, що і заповіт від 13.05.2008 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, посвідчений секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі за №184, а відтак суд дійшов висновку, що мала місце помилка секретаря Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області при складанні вищевказаних заповітів. Вказаний факт визнала відповідач по справі та представник Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області

Вивчивши і проаналізувавши всі матеріали справи у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі поданих сторонами доказів, суд вважає, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі.

Судові витрати у справі, а саме суму судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп. покласти на позивача, оскільки рішення ухвалено на її користь.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88,146,154, 174, 208,212-214 ЦПК України, ст. ст. 15, 36, 37, 203, 215, 225, 1233, 1234, 1235, 1247, 1251, 1257 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: Веряцька сільська рада Виноградівського району про визнання недійсним заповіту задовольнити в повному обсязі.

Визнати недійсним заповіт, складений 13.05.2008 року від імені ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, посвідчений секретарем Веряцької сільської ради Виноградівського району Закарпатської області і зареєстрований в реєстрі за №185.

Судові витрати в справі, а саме: 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп. судового збору - слід покласти на ОСОБА_1, яка оплатила їх при поданні позовної заяви до суду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через Виноградівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_7