Єдиний унікальний номер 243/1600/17 Номер провадження 22-ц/775/957/2017
Головуючий у 1 інстанції Мірошниченко Л.Є. Єдиний унікальний номер 243/1600/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/957/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Груіцької Л.О.

за участю секретаря ГлушкоС.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИВ:

28 лютого 2017 року позивач товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, мотивуючи свої вимоги наступним.

10 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі АКІБ Укрсиббанк) та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого останній отримав кредит у розмірі 17 595 доларів США, терміном до 09 квітня 2038 року, процентна ставка за користування коштами складає у розмірі 9,5 % річних.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 до договору про надання споживчого кредиту, сторони дійшли згоди, що банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у відсотках вказаних в цій додаткової угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті яка дорівнює 295 467, 42 гривень. В дату укладання цієї Додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті у розмірі 150 076, 17 гривень в межах ліміту кредитної лінії.

З метою забезпечення виконання зобовязань між банком та позичальником було укладено договір іпотеки від 10 квітня 2008 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме 4-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.6 Додаткової угоди №2 та Договору про внесення змін №2 до Договору іпотеки, сторони домовилися, що за використанням кредитних коштів за договором: з 28 квітня 2014 року встановлюється процентна ставка 16,00 % річних.

Всупереч умов кредитного договору відповідач не здійснює своєчасних платежів у повному обсязі для погашення суми заборгованості по кредиту та процентам з серпня 2014 року, чим тривалий час порушує взяті на себе договірні зобовязання.

21 вересня 2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу№27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 10 квітня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».

29 вересня 2015 року між позивачем та АТ «УкрСиббанк» укладено договір про відступлення прав вимоги№2 за договорами іпотеки по договору факторингу№27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 10 квітня 2008 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Відповідач не виконав графік погашення заборгованості та продовжує порушувати свої зобовязання за кредитним договором, а тому заборгованість станом на 21 вересня 2015 року становить 176 471, 73 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 147 249,39 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 29 222,34 гривень. Станом на дату подачі позову, заборгованість за кредитним договором не погашена.

Тому, звертаючись до суду позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, укладеним з АТ «УкрСиббанк» перед ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» у сумі 176 471,73 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки, 4- кімнатну квартиру, загальною площею 84,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на предмет іпотеки виникло на підставі договору купівлі продажу , укладеного між ОСОБА_1 з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другої сторони, посвідченого 10 квітня 2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером по реєстру №1500, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10 квітня 2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 номер правочину 2824695, про що зроблено витяг за №5758558, шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь якій особі покупцеві, за ціною 88 855 гривень (а.с.2-3).

Заочним рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, укладеного з АТ УкрСиббанк перед Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ в розмірі 176 471, 73 гривень, з яких: (147 249 грн. 39 коп. заборгованість по тілу кредиту, 29 222 грн. 34 коп. заборгованість по відсоткам), звернуто стягнення на предмет іпотеки 4 кімнатну квартиру, загальною площею 84,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2. (Право власності на Предмет іпотеки виникло на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_5 з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_3 з другою, посвідченого 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за номером по реєстру №1500, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 10.04.2008 року приватним нотаріусом Горлівського міського нотаріального округу ОСОБА_4, номер правочину 2824695, про що зроблено витяг за №5758558), шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішення суду про звернення стягнення предмет іпотеки на час діїЗакону України від 03 червня 2014 року«Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не виконується.

В задоволенні решти частини позовних вимог ТОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» відмовлено, у звязку з відсутністю підстав.

14 червня 2017 року додатковим рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» стягнуто судовий збір у сумі 2 647,08 гривень.

Не погодившись з рішенням, позивач ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подав апеляційну скаргу, в якій просить суд змінити рішення суду в частині способу реалізації предмета іпотеки шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за ціною 88 855 грн 00 копійок, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції у порушенні норм матеріального права ухвалюючи рішення звернув стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів, тобто вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просив спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання позивачу права на продаж предмета іпотеки будь - якій особі покупцеві, за ціною 88 855 гривень, тому що виключно позивачеві. належить право вибору судового захисту. Крім того, судом першої інстанції неправомірно застосовано положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а саме в резолютивній частині рішення, пославшись на вказаний закон, зазначив, що дане рішення на час його дії не виконується. Відповідно до п.2 Додаткової угоди №2 від 28 квітня 2014 року до Договору про надання споживчого кредиту валюту кредиту було змінено на гривню та видано новий транш в гривні. Тому, зазначений Закон не може застосовуватися, до даних правовідносин, крім цього даний закон, стосується виключно виконання судових рішень, відтак суд не вправі посилатися на нього в резолютивній частині рішення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції змінити.

У судове засідання апеляційного суду не зявився відповідач ОСОБА_1.

З матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві адреса ОСОБА_1 зазначена: м. Голівка Донецької області, але згідно листа ЦПЗ №2 від 02 лютого 2017 року №01/3-376, з 27 листопада 2014 року припинено приймання поштових відправлень на територію м. Горлівка. Телефонний зв'язок з ОСОБА_1. відсутній.

Крім цього, апеляційним судом Донецької області на сайті судова влада України 13 жовтня 2017 року було розміщено оголошення про розгляд справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на заочне рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року у цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки 09листопада 2017 року о 14 год.00 хв.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови « Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст.2 ЦПК , вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК , а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень,підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається.

10 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК»), було укладено кредитний договір №0, згідно умов якого банк відповідно до п.1.1 кредитного договору зобовязується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті 17 595 Доларів США, що дорівнює еквіваленту 88 854, 75 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) на умовах передбачених договором, зі сплатою 9,500% річних за користування коштами з терміном повернення до 09 квітня 2038 року (а.с.4-7).

З метою забезпечення виконання зобовязань між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки від 10 квітня 2008 року, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме 4-кімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.19-21).

11 серпня 2008 року між позивачем та позичальником укладено договір про внесення змін №1 до договору іпотеки б/н від 10 квітня 2008 року, за умов якого: кредитний договір договір про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року укладений між ОСОБА_1 та іпотекодержателем, в забезпечення виконання грошових зобовязань у сумі 17 595 доларів США, терміном не пізніше 09 квітня 2038 року, процента ставка за користування коштами 14,0% річних (а.с.22-23).

28 квітня 2014 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода№2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, відповідно до п.2 даної Додаткової угоди сторони дійшли згоди, що банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у відсотках вказаних в цій додаткової угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті яка дорівнює 295 467, 42 гривень. В дату укладання цієї Додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті у розмірі 150 076, 17 гривень в межах ліміту кредитної лінії. Базовою валютою за договором є гривня. У п.6 цієї угоди зазначено, що сторони домовились з 28 квітня 2014 року встановлюється процентна ставка в розмірі 16,00% процентів річних (а.с.67-68).

28 квітня 2014 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін №2 до договору іпотеки б/н від 10 квітня 2008 року, де зі змісту п.6 цієї угоди вбачається, що сторони домовилися, що за використанням кредитних коштів за договором з 28 квітня 2014 року встановлюється процентна ставка 16,00 % річних (а.с.23 обор. ст. - 25).

21 вересня 2015 року ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було укладено договір факторингу №27, відповідно до якого право грошової вимоги за договором про надання споживчого кредиту від 10 квітня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» (а.с.27-28).

22 вересня 2015 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» було підписано Акт приймання передачі Права вимоги, де у п.2 зазначено, що банк відступає права вимоги за кредитами Фактору (реєстр боржників), а Фактор цим приймає Права Вимоги за кредитами (а.с.29).

З реєстру боржників вбачається, що ПАТ «УКРСИББАНК» передав, а ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» прийняв Права вимоги стосовно кредитного договору № укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 від 10 квітня 2008 року на загальну суму заборгованості 176 471,73 гривень, з яких заборгованість за тілом кредиту складає у сумі 147 249, 39 гривень, заборгованість за процентами у сумі 29 222,34 гривень (а.с.30).

29 вересня 2015 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» укладено договір про відступлення прав вимоги№2 за договорами іпотеки по договору факторингу№27 від 21 вересня 2015 року, яким було відступлено право вимоги за договором іпотеки від 10 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1В.((а.с.31-35).

Відповідно до виписки по кредитному договору, відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачував заборгованість за кредитним договором, а тому заборгованість станом на 21 вересня 2015 року становить 176 471, 73 гривень, з яких: заборгованість по тілу кредиту у сумі 147 249,39 гривень, заборгованість за відсотками у сумі 29 222,34 гривень (а.с.18).

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, виходив з положень ст.33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» та зазначив, що спосіб стягнення викладений в позовній заяві, а саме звернення стягнення шляхом надання ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь якій особі покупцеві, за ціною 88 855 гривень, не передбачений ні чинним законодавством, ні встановлений умовами договору.

Але, з таким висновком суду погодитися не можливо.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині першій статті 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 3 ст. 36 Закону N 898-IV визначено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, установленому ст. 37 Закону N 898-IV;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, установленому ст. 38 Закону N 898-IV.

Отже, право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК суди повинні розглядати питання можливості застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Оскільки рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки дає право на примусовий продаж іпотечного майна, то, викладаючи резолютивну частину рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд повинен обов'язково врахувати вимоги зазначеної норми, тобто встановити у грошовому вираженні початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України "Про іпотеку", зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, встановленої за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону, означає встановлення її в грошовому вираженні.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1907цс16 від 02 листопада 2016 року, № 6-1923цс16 від 02 листопада 2016 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Отже, аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», дає підстави для висновку про те, що законодавець визначив три способи захисту на задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

Зі змісту п.5.1.2 договору про внесення змін №2 до договору іпотеки б/н від 10 квітня 2008 року укладеного між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 від 28 квітня 2014 вбачається, що сторони домовились, право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу у порядку , встановленому законодавством України (а.с.24).

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення публічних торгів з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, а саме:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, укладеного з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» станом на 21 вересня 2015 року в сумі 176 471 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна) гривень 73 копійки, з яких: сума заборгованості за тілом кредиту складає у сумі 147 249,39 гривень, заборгованість за процентами складає у сумі 29 223,34 гривень, звернути стягнення на предмет іпотеки 4-кімнатна квартира, загальною площею 84,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за початковою ціною 88 855 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн. 00 копійок.

.

Що стосується доводу апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції задовольняючи частково позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки зазначив, що рішення суду про звернення стягнення предмету іпотеки на час дії Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не виконується, є обґрунтованим.

З матеріалів справи вбачається, що 10 квітня 2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УКРСИББАНК»), було укладено кредитний договір №0, згідно умов якого банк відповідно до п.1.1 кредитного договору зобовязується надати позичальнику кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті 17 595 Доларів США, що дорівнює еквіваленту 88 854, 75 гривень за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредитні кошти (кредит) на умовах передбачених договором, зі сплатою 9,500% річних за користування коштами з терміном повернення до 09 квітня 2038 року (а.с.4-7).

Проте, 28 квітня 2014 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладена додаткова угода№2 до Договору про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, відповідно до п.2 даної Додаткової угоди сторони дійшли згоди, що банк зобовязується надавати позичальнику, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використовувати і повернути банку кредит у відсотках вказаних в цій додаткової угоді, у формі кредитної лінії з лімітом кредитної лінії, встановленим в базовій валюті яка дорівнює 295 467,42 гривень. В дату укладання цієї Додаткової угоди позичальнику надається транш в національній валюті у розмірі 150 076, 17 гривень в межах ліміту кредитної лінії. Базовою валютою за договором є гривня (а.с.67-68).

Отже, зі змісту договорів вбачається, що сторони погодились що базовою валютою є гривня, позичальнику видавався транш в національній валюті гривні, а тому Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» до даних правовідносин не застосовується.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, тому з відповідача ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» необхідно стягнути за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 2 911,79 гривень.

Згідно з пунктами 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення і неправильне застосування норм матеріального і процесуального права є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд,

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» задовольнити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 20 березня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за договором про надання споживчого кредиту №0 від 10 квітня 2008 року, укладеного з акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» перед товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» в сумі 176 471 (сто сімдесят шість тисяч чотириста сімдесят одна)гривень 73 копійки звернути стягнення на предмет іпотеки 4-кімнатна квартира, загальною площею 84,7 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, шляхом надання товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» права на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, за початковою ціною 88 855 (вісімдесят вісім тисяч вісімсот п'ятдесят п'ять) грн 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» за подачу апеляційної скарги судовий збір в сумі 2 911 (дві тисячі девятсот одинадцять) гривень 79 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до касаційного суду.

Головуючий: Судді: