Справа № 127/7694/17 Провадження № 22-ц/772/2303/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 47Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Войтка Ю.Б., Міхасішина І.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І., відповідача, апелянта ОСОБА_2, пред-ставника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за по-зовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_2,

ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

ОСОБА_8 про встановлення порядку володіння та користування

спільною земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

10 квітня 2017 року ОСОБА_3 звернулася у Вінницький міський суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, не стороні відповідачів ОСОБА_9 міської ради, про встанов-лення порядку володіння та користування спільною земельною ділянкою. По-зов мотивовано тим, що позивачка на підставі договору купівлі-продажу части-ни садиби від 23 березня 2002 року є співвласницею будинку, що складає 31/100 його частини по вул. Київській, № 18 в м. Вінниці. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,1384 га ( 1384 кв.м. ), наданій згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_9 міської ради від 04 грудня 2000 року № 1704 в постійне спільне користування площею 1000 кв.м. та 450 кв.м. в тимчасове довгострокове користування строком на 10 років. Співвласни-ками інших частин будинку є відповідачі. На земельній ділянці, що закріплена за будинком, знаходиться нежитлова споруда - магазин площею 405 кв.м, який є власністю ОСОБА_2 Позивачка бажає реалізувати своє право на безо-платну приватизацію частини земельної ділянки під вказаним будинком, але, враховуючи обставини, що мають місце, а саме набуття ОСОБА_2 пра-ва власності на споруду магазину, між співвласниками виник земельний спір щодо можливості подальшого оформлення земельної ділянки безоплатно у при-ватну власність, оскільки споруда магазину, яка є частиною садиби, не відно-ситься до житлових, господарських будівель та споруд. Отже отримання зе-мельної ділянки ОСОБА_2, яка знаходиться під спорудою магазину, можливе лише в оренду або шляхом викупу із земель комунальної власності ОСОБА_9 міської ради. Відповідачі погоджуються на оформлення правовста-новлюючих документів на право власності на земельну ділянку лише у спільну сумісну власність, оскільки не визначений порядок користування земельною ді-лянкою. У звязку із цим на замовлення позивачки 29 листопада 2016 року в ДП «Поділлягеодезкартографія» виготовлений кадастровий план земельної ділян-ки, який відображає фактичне користування земельною ділянкою площею 1384 кв.м. всіма співвласниками будинку. Посилаючись на вказані вище обставини, на кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_3 просила суд встано-вити між нею та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 порядок користування земельною ділянкою, розташованою по вул. Київська, № 18 площею 0,1384 га згідно з планом 2658-15-11-16, виготов-леним 29 грудня 2016 року ДП «Поділлягеодезкартографія» ( а. с. 3-6 ).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено ( а. с. 76-78 ).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням у справі, відповідач ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт вважає оскаржуване рішення безпідставним, необґрунтованим, ухваленим за невідповідності вис-новків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесу-ального права ( а. с. 83-86 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення по апеляційній скарзі апелянта, всіх інших осіб, котрі зявилися в судове засідання, які погоджуються з вимога-ми апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукуп-ності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржува-ного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до норм статей 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути за-конним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рі-шення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими дока-зами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведе-ність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно з розясненнями, викладеними у пункті 17 Постанови Пленуму Вер-ховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику роз-гляду цивільних справ в апеляційному порядку», перевіряючи законність і об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення, суд апеляційної інстанції пови-нен зясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (фак-ти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи до-ведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотрима-но та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, обгрунтованим, справедливим.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами у спра-ві, що ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_11 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок № 18 по вулиці Київській у м. Вінниці. Ця обставина підтверджується інформацій-ною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєс-тру прав власності на нерухоме майно від 26 жовтня 2016 року, відомостями технічного паспорту на садибу ( а. с. 8-10, 12 ). Рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_9 міської ради від 04 грудня 2000 року № 1704 оформлено право ко-ристування земельною ділянкою по вул. Київській, № 18 площею 1000 кв.м. у постійне спільне користування для обслуговування житлового будинку і госпо-дарських будівель та 450 кв.м. в тимчасове довгострокове користування стро-ком на 10 років під городництво, без права забудови ( а. с. 11 ). Строк користу-вання земельною ділянкою площею 450 кв.м. закінчився у грудні 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що згідно статті 23 Земельного кодексу України право постій-ного користування землею посвідчується державними актами, які видаються та реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами, але пози-вачка державний акт, який посвідчував би її право постійного користування землею, в установленому порядку не отримувала, суду такий не представила, докази реєстрації такого акту органами місцевого самоврядування відсутні. Статтею 92 Земельного кодексу України визначений вичерпний перелік осіб, яким можуть бути надані землі державної та комунальної власності у постійне користування. Цей перелік не передбачає набуття громадянами права корис-тування земельною ділянкою комунальної власності, кодексом визначена мож-ливість оформлення таких земельних ділянок у власність чи оренду. Суд ді-йшов висновку, що у разі нездійснення сторонами у справі належного оформ-лення присадибної земельної ділянки право постійного користування нею при-пиняється. Окрім того, рішенням виконкому міської ради від 04 грудня 2000 ро-ку № 1704 сторонам у справі земельну ділянку площею 450 кв.м. надано у тим-часове довгострокове користування строком на 10 років. Дана земельна ділянка є комунальною власністю територіальної громади міста в особі ОСОБА_9 міської ради. Тобто зі спливом зазначеного строку право користування цією зе-мельною ділянкою припинилося, орган місцевого самоврядування має право на її повернення у власність територіальної громади міста.

Оскаржуючи рішення суду від 22 червня 2017 року, ухвалене на його ж, від-повідача, користь, ОСОБА_2 вказує, що суд першої інстанції залишив по-за увагою положення статті 120 Земельного кодексу України та статті 377 ЦК України, якими встановлено, що у разі відчуження житлового будинку, будівлі або споруди, розміщених на земельній ділянці, наданій у користування, до на-бувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та яка необхідна для їх обслуговування. Усі співвласники житлового будинку, який знаходиться на спірній земельній ділянці, мають від-повідні правовстановлюючі документи на відповідні частини будинку, тому ма-ють право на отримання земельної ділянки у власність під житловими споруда-ми, мають право на викуп або оренду земельної ділянки під будівлями гро-мадського призначення. Жодною із сторін не заперечується встановлення по-рядку користування земельною ділянкою відповідно до кадастрового плану, проте суд не взяв до уваги згоду на це співвласників.

З доводами апеляційної скарги погодитися не можна, вони є хибними, таки-ми, що грунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, та не можуть слугувати підставою для скасування на задоволення апеляційної скарги законного рішення суду від 22 червня 2017 року.

Отже рішенням Виконавчого комітету ОСОБА_9 міської ради від 04 гру-дня 2000 року № 1704 оформлено право користування земельною ділянкою в м. Вінниці, по вул. Київській, № 18 площею 1000 кв.м. в постійне спільне корис-тування для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 450 кв.м. у тимчасове довгострокове користування строком на 10 років під го-родництво ( без права забудови ) ОСОБА_6, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16 згідно із свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 вересня 1992 року № 5-2656 ( а. с. 11 ).

Згідно з частиною другою статті 120 Земельного кодексу України якщо жи-лий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, яка перебу-ває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці обєкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористу-вача. Відповідно до статті 377 ЦК України до особи, яка набула право влас-ності на житловий будинок ( крім багатоквартирного ), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, вста-новлених для попереднього землевласника ( землекористувача ). Згідно інфор-маційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Ре-єстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 26 жовтня 2016 ро-ку № 71509348 та технічного паспорта на садибний ( індивідуальний ) житло-вий будинок № 18/68 по вул. Київській/ Стеценка у м. Вінниці, виготовленого 27 квітня 2016 року КП «ОСОБА_9 міське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_17 з 2002 року є власницею 31/100 частки вказаного будинку, ОСОБА_10 з 2008 року - 9/25 частки, ОСОБА_5 з 1969 року - 1/10 частки, ОСОБА_6 з 1989 року - 11/100 частки, ОСОБА_7 з 1989 року - 3/25 частки ( а. с. 8-10, 12-19 ). Тобто, у звязку із набуттям права власності на нерухоме майно до сторін у справі перейшли й відповідні права на земельну ділянку.

Проте слід звернути увагу, що згідно зі статтею 7 Земельного кодексу Укра-їни ( в редакції, чинній на момент прийняття рішення про передачу земельних ділянок у користування ( 2000 рік )) користування землею могло бути постій-ним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку. Тимчасове користування землею може бути коротко-строковим - до трьох років і довгостроковим - від трьох до двадцяти пяти ро-ків.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що з набуттям чинності у січні 2002 року Земельним кодексом України 2001 року громадяни не набувають права постійного користування земельною ділянкою із земель комунальної власності, вони вправі оформити використовувані земельні ділянки у власність або орен-ду.

Статтею 83 Земельного кодексу України встановлено, що землі, належні на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною влас-ністю. Отже спірна земельна ділянка, надана сторонам у справі в користування, є комунальною власністю територіальної громади міста в особі ОСОБА_9 міської ради. У матеріалах справи відсутні докази стосовно звернення позивач-ки або відповідачів у міську раду з питання впорядкування землекористування.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» право комунальної власності територіальної громади захищається за-коном на рівних умовах з правами власності інших субєктів. Обєкти права ко-мунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і пере-дані іншим субєктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за ви-нятком випадків, передбачених законом.

Вимагаючи в судовому порядку встановлення порядку користування зе-мельною ділянкою, сторони у справі не звертають увагу на вищевикладені по-ложення закону, бажають у судовому порядку, поза волею власника встановити порядок користування земельною ділянкою.

У цьому контексті слід наголосити, що нормами статті 121 Земельного ко-дексу України визначені норми безоплатної передачі земельних ділянок грома-дянам, зокрема, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарсь-ких будівель і споруд ( присадибна ділянка ) у містах громадяни мають право на безоплатне отримання земельної ділянки площею не більше 0,10 га. Нато-мість убачається, що сторони у справі користуються більшою земельною ділян-кою, однак у виготовленому кадастровому плані розмежування присадибної зе-мельної ділянки за площами 0,10 га та 450 кв.м. не здійснено, що позбавляє можливості навіть часткового вирішення заявлених вимог.

Колегія суддів вважає доцільним підкреслити, що спору між сторонами з приводу встановлення порядку користування присадибною земельною ділян-кою немає, що виключає можливість судового провадження у справі. ОСОБА_9 міська рада, власник спірної земельної ділянки, помилково визначена позивач-кою третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, хоча дана третя особа заперечує встановлення порядку користування присадиб-ною земельною ділянкою за тих фактичних обставин, що мають місце. При цьо-му наголошено, що переоформлення земельної ділянки площею 1000 кв.м., на-даної у постійне користування для обслуговування житлового будинку і госпо-дарських будівель, позивачкою, відповідачами не здійснено, а строк, на який рі-шенням виконкому решту земельної ділянки надано у тимчасове довгострокове користування під городництво, закінчився. Тобто фактично, наразі, у сторін від-сутні правові підстави користуватися присадибною земельною ділянкою, а от-же у них відсутні підстави вимагати встановлення порядку користування спір-ною земельною ділянкою.

Враховуючи позицію сторін у справі, необхідно зазначити, що співвласни-ки, маючи одну спільну мету про закріплення за будинком всієї земельної ді-лянки площею 1450 кв.м., тобто понад норму, встановлену законом, намагають-ся саме завдяки судовому рішенню, в обхід встановленого порядку та власника земельної ділянки задоволити свій приватний інтерес.

Відповідно до частини третьої статті 10, частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Ко-дексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Суд першої інстанції, ухвалюючи 22 червня 2017 року рішення у цій справі про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3, вірно встановив дійсні правовідносини, що склалися між сторонами, правильно визначив закон, який їх регулює, повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази. Судом вірно застосовано норми матеріального права, не порушено вимог процесуального права. Суд ухвалив рішення, виходячи з до-водів сторін, позиції третьої особи, дотримуючись принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства. Відповідно до положень статті 212 ЦПК України судове рішення належним чином вмотивоване, є, як зазначалося, законним, обєктивним, справедливим, тому підстав для задоволення апеляцій-ної скарги відповідача судова колегія не знаходить.

Керуючись нормами статей 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошен-ня, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціа-лізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: підпис ОСОБА_18

Судді: підпис ОСОБА_19

підпис ОСОБА_20

Згідно з ориігналом

Суддя апеляційного суду Т.О. Денишенко