АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 602/92/17Головуючий у 1-й інстанції Радосюк А.В.
Провадження № 22-ц/789/761/17 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 липня 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - представників: ОСОБА_1- ОСОБА_2; ОСОБА_3- ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Лановецького районного суду від 05 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

В обгрунтування своїх вимог посилалася на те, що за час шлюбу з відповідачем вони за спільні кошти придбали автомобіль марки BMW, державний номерний знак НОМЕР_1, чорного кольору. З листопада 2016 року вони перестали вести спільне господарство, почали проживати окремо, внаслідок чого рішенням Лановецького районного суду Тернопільської області від 02.03.2017 року шлюб між ними було розірвано. Разом з тим, в цей період відповідачем, без її згоди, було відчужено спільний автомобіль, ринковою вартістю 175 511 грн., а саме було перереєстровано на його матір. Враховуючи те, що майно було придбане за час шлюбу, спільної домовленості між нею та відповідачем щодо добровільного поділу майна не досягнуто, згоди на реалізацію автомобіля вона не давала, тому просить суд визнати вказаний автомобіль спільною сумісною власністю подружжя та стягнути з відповідача в її користь грошову компенсацію половини вартості автомобіля, а саме 87755 гривень 50 копійок.

Рішенням Лановецького районного суду від 05 травня 2017 року позов задоволено.

Визнано спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 автомобіль марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, чорного кольору.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 87755 (вісімдесят сім тисяч сімсот п"ятдесят п"ять) гривень 50 копійок грошової компенсації вартості частки спільно нажитого майна.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь держави 877 гривень 56 копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права, посилаючись на те, що спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю, оскільки придбаний не за кошти подружжя, не мали спільного бюджету.

У судовому засіданні представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на доводи викладені в ній.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Згідно ст.308 ЦПК України - апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.07.2014 року, який було розірвано рішенням Лановецького районного суду від 02.03.2017 року. Рішення суду не оскаржувалося і набрало законної сили в порядку та строки визначені ст. ст. 223, 294 ЦПК України.

Як вбачається з повідомлення регіонального сервісного центру в Тернопільській області Міністерства внутрішніх справ України від 03.03.2017 року №31/19-1013, за відповідачем ОСОБА_3 з 25.04.2015 року був зареєстрований автомобіль марки BMW 730І, 1997 р.в., д.н.з НОМЕР_1, який 02.12.2016 року був перереєстрований на нового власника.

Таким чином, вказаний транспортний засіб був куплений під час перебування сторін в шлюбі.

Відповідно до копії Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, власником автомобіля марки BMW 730І, 1997 року випуску, д.н.з НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3, чорного кольору, з 02.12.2016 року є ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В силу вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частина 1 ст.68 Сімейного кодексу України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Згідно до ч.1 ст.69 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними(ч.1,2 ст. 71 СКУ). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою.

Відповідно до п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно до п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Як вбачається зі Звіту про оцінку майна (колісного транспортного засобу), складеного 29.03.2017 року, ринкова вартість транспортного засобу марки BMW 730І, 1997 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, станом на 29.03.2017 року становить 175 511 гривень 00 копійок.

Вказаний звіт відповідачем по справі під час розгляду справи по суті не оспорювався, його законність та правдивість під сумнів не ставилася.

Крім того, відповідачем по справі під час розгляду справи по суті жодних клопотань про призначення експертиз щодо визначення вартості автомобіля не заявлялося, власних звітів про оцінку транспортного засобу не подавалося.

Колегія суддів, не приймає до уваги твердження ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль було куплено за грошові кошти ОСОБА_7 на потреби фірми, оскільки як вбачається з матеріалів справи, автомобіль було куплено сторонами під час перебування в шлюбі та зареєстровано на ОСОБА_3, продаж автомобіля відбувався без згоди позивачки і не в інтересах сім'ї та не на її потреби, договір купівлі-продажу носив формальний характер, а тому автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, без згоди позивачки відповідач перереєстрував автомобіль на свою матір, що не заперечував його представник.

Доказів про те, що автомобіль придбаний за кошти іншої особи відповідачем не представлено, а судом не здобуто.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку щодо визнання спільною сумісною власністю подружжя спірний автомобіль, де кожному з них належить по 1/2 ідеальної частки. Про те, що кожний з подружжя мають рівні частки свідчить стягнення одного з подружжя в користь іншого половину вартості автомобіля зі згоди позивачки.

Доводи апеляційної скарги не являються суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильність рішення суду першої інстанції.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 - 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Лановецького районного суду від 05 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Т.С. Парандюк