Справа № 310/7609/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

14 липня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого: судді - Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В., Гоноболіній О.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Калініченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на кімнату в домоволодінні за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на кімнату в домоволодінні за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини. Позивач вказав, що на підставі договору купівлі - продажу від 13.01.1994 р. № 3-100 ОСОБА_4 продав, а він купив відокремлену, однокімнатну, благоустроєну приватизовану квартиру АДРЕСА_1, житловою площею 17,5 кв. м., загальною площею 33,6 кв.м.

Позивач зазначив, що ця квартира була 2-х кімнатною, але у 1959 р. попередній власник - завод «Південгідромаш», з метою надати житло своїм робітникам, поділив її на дві кімнати; одна кімната жилою площею 9,0 кв.м., без комунальних зручностей, була надана сім'ї з двох осіб, а друга, жилою площею 17,5 кв.м., була надана ОСОБА_4, у якого в подальшому він її придбав вже як приватизовану однокімнатну квартиру.

На час купівлі однокімнатної квартири позивачем, суміжна кімната площею 9,0 кв. м. звільнилась, тому він звернувся з офіційною заявою до власника з проханням надати її його сім'ї з трьох осіб.

Позивач вказав, що за результатами його звернення на спільному засіданні профкому та адміністрації заводу «Південгідромаш» було постановлено, що вільну кімнату АДРЕСА_1 та затвердити як двокімнатну квартиру зі всіма комунальними зручностями.

На цих підставах майно перейшло в володіння позивача, з 1994 р. він користуюється спірною кімнатою відкрито, не від кого не приховує свої права на майно, володіння здійснюється ним безперервно- майно з його володіння ніколи не вибувало та добросовісно, так як він вважав, що володіє майном як його власник, володіє нерухомим майном, а саме кімнатою площею 9,0 кв.м., розташованою за адресою АДРЕСА_1, як своїм власним, також зареєстрований та постійно проживає до теперішнього часу за вищевкакозаною адресою. Позивач вказав, що весь період часу він сплачував в повному обсязі всі комунальні платежі, включаючи спірну кімнату і в нього немає заборгованості, здійснював поточний та капітальний ремонт нерухомості. ОСОБА_5 зазначив, що на протязі всього строку володіння нерухомим майном, претензій від минулого власника, інших осіб до нього не висувалося, права на спірне майно ніхто не висував, спорів по відношенню володіння та користування нерухомим майном не заявлялось.

Позивач вважає, що, оскільки він володіє спірною кімнатою АДРЕСА_1 довгий час, він набув на неї право власності за набувальною давністю. Згідно довідки БПТІ №334 від 18.03.2005р. спірна кімната зареєстрована за територіальною громадою м. Бердянська в особі Бердянської міської ради.

Позивач 18.03.2016р. звернувся до органів місцевої влади з проханням вирішити питання щодо узаконення права користування спірною кімнатою, але йому було запропоновано провести реконструкцію своєї квартири. За його заявою КП «АПБ» розроблено проектну документацію, надано технічний висновок від 18.04.2016р. про можливість реконструкції АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представник позивача підтримав вимоги, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вважав, що немає підстав для його задоволення.

Суд, заслухав сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Згідно договору купівлі - продажу від 13.01.1994 р. № 3-100 ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_5 купив відокремлену, однокімнатну, благоустроєну приватизовану квартиру АДРЕСА_1, жилою площею 17,5 кв. м., загальною площею 33,6 кв.м.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Пунктами 9, 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" встановлено, що відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.

Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п.9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав».

У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (ч.3 ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України).

Відповідачем по справі про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не повинен знати і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, а також обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Згідно довідки КП з технічної інвентаризації Бердянської міської ради від 31.01.2017 року, на підставі свідоцтва про право власності, що видане виконкомом Бердянської міської ради 24.07.2003 року, право власності на житловий будинок № 14 по Мелітопольському шосе було зареєстровано за територіальною громадою м. Бердянськ в особі Бердянської міської ради.

Позивач вважає, що набув право власності на спірну кімнату за набувальною давністю, оскільки кімнату АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що позивач користувався кімнатою з 1994 року, сплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи.

Проте зазначені обставини не свідчать про отримання майна за підставами, достатніми для того, щоб мати право власності на нього з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України.

Позивачем не доведено наявності достатніх підстав для визнання за ним права власності на спірний об"єкт нерухомого майна за набувальною давністю.

Оскільки судом встановлено, що позивач знав, що користується майном, яке належить територіальній громаді м. Бердянська в особі Бердянської міської ради, таким чином, добросовісність заволодіння вищезазначеним майном - відсутня.

Крім того, право власності на житло, що належить до комунальної власності територіальних громад або до державної власності, набувається громадянами в порядку, визначеному чинним законодавством, зокрема Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

Судом встановлено, що позивач не звертався до відповідача з відповідною заявою про приватизацію спірної кімнати.

Законом встановлений порядок переходу об"єктів нерухомого майна із державної та комунальної власності в приватну власність громадян.

Таким чином, позивач не довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він не надав судові доказів про добросовісне заволодіння ним зазначеним майном, а також ним не дотриманий порядок набуття права власності, передбачений Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду".

На підставі ст.ст. 321, 328, 344 ЦК України та керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 202, 214, 221 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на кімнату АДРЕСА_1 за набувальною давністю, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: