Єдиний унікальний номер 234/6199/17 Номер провадження 22-ц/775/2060/2017
Головуючий в 1 інстанції Демідова В.К. Єдиний унікальний номер 234/6199/17
Суддя доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/2060/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді НовосьоловоїГ.Г.,

суддів Краснощокової Н.С., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ротар Я.Б..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» про захист прав споживачів та відновлення становища, яке існувало до порушення,

ВСТАНОВИВ:

30 серпня 2017 року рішенням Краматорського міського суду Донецької області у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз» (далі ПАТ «Донецькоблгаз») про захист прав споживачів та відновлення становища, яке існувало до порушення відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду позивачкою, ОСОБА_1, через свого представника ОСОБА_2 була подана апеляційна скарга, в якій вона просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо визнання нечинною постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» з моменту її прийняття, тобто з 06 травня 2015 року не відповідають фактичним обставинам. Застосування судом першої інстанції до спірних правовідносин, а саме до порядку розрахунку оплати за послуги з газопостачання позивачу за період з 06 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року постанови Кабінету Міністрів України № 619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» є порушенням норм матеріального права.

21 вересня 2015 року постановою Окружного адміністративного суду м. Києва в адміністративній справі №826/16447/15, яка в подальшому залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 листопада 2015 року та ухвалою Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року визнано незаконною та нечинною постанову КМУ №237 (без зазначення моменту втрати чинності такої постанови) від 29 квітня 2015 року. Також, 27 листопада 2015 року ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва було роз'яснено судове рішення та зазначено, що постанова КМУ №237 є незаконною та нечинною з моменту її прийняття, проте вказана ухвала була скасована Київським апеляційним адміністративним судом та відмовлено у задоволенні заяви про роз'яснення рішення. У пункті 10 постанови Пленуму Вищого адміністративного суду №7 від 20 травня 2012 року «Про судове рішення в адміністративній справі», на який послався Київський апеляційний адміністративний суд, визначено, що визнання акта суб'єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта. Резолютивними частинами рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанції не було визначено іншого моменту втрати чинності постанови КМУ №237, отже ця постанова є нечинною з моменту набрання судовим рішенням законної сили, тобто з 04 листопада 2015 року - з моменту проголошення ухвали апеляційного суду. Зазначення у мотивувальній частині ухвали Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року у справі №К/800/49436/15, на яку посилається суд в оскаржуваному рішенні, про те, що суди першої та апеляційної інстанції дійшли вірного висновку, що порушення, допущені КМУ під час прийняття постанови №237, у сукупності, є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття, не може означати встановлення моменту втрати чинності постановою КМУ №237, оскільки в резолютивних частинах рішень судів всіх інстанцій у цій справі не зазначено про інший момент втрати чинності постановою КМУ №237, що і означає втрату чинності саме з моменту набрання законної сили рішенням суду. При цьому у постанові Верховного Суду України від 08 грудня 2009 року №21-1573во09, на яку посилається суд у оскаржуваному рішенні, висловлена правова позиція про те, що у разі визнання незаконним, протиправним, скасування індивідуальний акт є таким, що не діє з моменту його прийняття, а нормативно - правовий акт, якщо інше не встановлено законом або не визначено судом, втрачає чинність після набрання законної сили судовим рішенням. Постанова КМУ №237 є нормативно - правовим актом та втрачає чинність після набрання законної сили рішенням суду. Тому, застосування судом до порядку розрахунку оплати за послуги з газопостачання позивачу за період з 06 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року постанови КМУ №619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» є порушенням норм матеріального права.

У судове засідання апеляційної інстанції сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, від представника позивача ОСОБА_2 та представника відповідача ПАТ «Донецькоблгаз» надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.68,70).

Згідно ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, тому справа розглядається за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні позовних вимог обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи.

27 квітня 2017 року позивачка ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Донецькоблгаз», про захист прав споживачів та відновлення становища, яке існувало до порушення мотивуючи свої вимоги тим, що вона є споживачем послуг з газопостачання наданих ПАТ «Донецькоблгаз» за адресою: АДРЕСА_1. В літку 2016 року відповідачем було повідомлено про донарахування їй заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік. 28 лютого 2017 року нею направлено на адресу відповідача заяву щодо надання інформації у письмову вигляді про суму її заборгованості за послуги з газопостачання із зазначенням тарифів та відповідних розрахунків такої нарахованої заборгованості та надання копії відповідного розпорядження або наказу чи іншого документа відповідно до якого був зроблений перерахунок заборгованості за послуги з газопостачання за 2015 рік. Отримавши відповідь про те, що перерахування за період з 06 травня 2015 року по 21 січня 2016 року проводились на підставі Постанови КМУ №619 від 08 червня 1996 року у редакції до набрання чинності 06 травня 2015 року Постанови КМУ №237 від 29 квітня 2015 року. Але, позивач ОСОБА_1 вважає, що перерахунок оплати вартості спожитого природного газу з застосуванням норм споживання природного газу: 6,9 та 18 куб. м за вказаний період здійснено безпідставно та протиправно.

Тому, звертаючись до суду позивачка просила:

- здійснити захист її прав як споживача, порушених внаслідок визначення відповідачем позивачці неналежним чином ціни продукції - послуг з газопостачання за її особовим рахунком №17-71158 за період з 06 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року у зв'язку із перерахунком оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06 травня 2015 року постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників».

- відновити становище, яке існувало до порушення її права, шляхом зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу за її особовим рахунком із застосуванням норм споживання природного газу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №619 від 08 червня 1996 року «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» у редакції до набрання чинності 06 травня 2015 року постанови Кабінету Міністрів України №237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» та зобов'язання відповідача при визначенні позивачеві ціни за послуги з газопостачання за вказаний період керуватися нормами споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, встановленими постановою Кабінету Міністрів України №237 від 29 квітня 2015 року (а.с.1-7).

Позивачка ОСОБА_1 є споживачем природного газу за адресою: АДРЕСА_1, постачання природного газу на території м. Авдіївка здійснює Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Донецькоблгаз».

28 лютого 2016 року позивачка звернулась у Авдіївську дільницю Костянтинівського управління по газопостачанню та газифікації із заявою про надання інформації щодо суми заборгованості за послуги з газопостачання із зазначенням тарифів та відповідних розрахунків .

У відповіді на вказану заяву від 03 квітня 2017 року за №710 Костянтинівське управління по газопостачанню та газифікації повідомлено позивачку про застосовані норми споживання, роздрібні ціни на природний газ, про нараховані до сплати суми відповідно до особового рахунку та про те, що за період з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року (включно) було проведено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу: 6, 9 та 18 кубічних метрів.

Відповідно до вимог ст. 32 Закону «Про житлово-комунальні послуги» розмір оплати за комунальні послуги вираховується, виходячи з розміру затверджених тарифів та показників приладів обліку.

Згідно з вимогами положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» від 16 червня 2011 року, облік природного газу до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України

Частиною 3 статті 18 Закону України «Про ринок природного газу» від 09 квітня 2015 року передбачено, постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" .

Згідно з пунктом 11 Правил надання населенню послуг з газопостачання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.1999 № 2246 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 14 квітня 2004 року № 476, що діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами) у разі відсутності лічильників газу плата за послуги з газопостачання розраховується відповідно до встановлених законодавством норм споживання та цін на газ.

08 червня 1996 року Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» №619 (далі Постановою №619) (в редакції що діяла з 01 жовтня 2014 року), встановлено норми споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників та визначено, що ці норми є єдиними для всіх населених пунктів.

Відповідно до положень постанови встановлено, що у разі наявності у житлі споживача центрального гарячого водопостачання мінімальною нормою споживання природного газу для нього є 6 куб. метрів/людино-місяць, у разі відсутності центрального гарячого водопостачання та газового водонагрівача норми споживання природного газу встановлено у розмірі 9 куб. метрів/людино-місяць; у разі наявності плити газової та водонагрівача - 18 куб. метрів/людино-місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року № 237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» (далі Постанова №237) внесено зміни до норм споживання газу населенням, затверджених Постановою №619, згідно з якими вдвічі зменшено наведені норми споживання природного газу населенням: при використанні газової плити за наявності централізованого гарячого водопостачання - 3 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача - 4,5 куб. метрів людино-місяць; при використанні газової плити та водонагрівача - 9 куб. метрів людино-місяць.

21 вересня 2015 року постановою окружного адміністративного суду міста Києва у адміністративній справі про визнання незаконною та скасування постанови КМУ №237 від 29 квітня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» від 29 квітня 2015 року N 237.

28 січня 2016 року ухвалою Вищого адміністративного суду залишено без змін ухвалу Київського апеляційного суду від 4 листопада 2015 року та постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року. У цій ухвалі зазначено про те, що порушення, допущені Кабінетом Міністрів України під час прийняття постанови є достатньою підставою для визнання її незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Тому, постанова № 237, якою були вдвічі зменшені норми споживання природного газу, визнана незаконною, нечинною з моменту прийняття, що означає, що така постанова не породжує правових наслідків з моменту її прийняття, а отже, відповідачем правомірно було здійснено перерахунок оплати вартості спожитого природного газу із застосуванням норм споживання природного газу, що діяли до їх зменшення постановою №237 та права позивачки, як споживача, не порушені, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову про захист прав позивачки, як споживача, порушених внаслідок визначення неналежним чином ціни продукції - послуг з газопостачання шляхом зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу та при визначенні ціни на послуги з газопостачання за період з 06 травня 2015 року по 04 листопада 2015 року керуватися нормами споживання, встановленими постановою №237.

Крім того, відповідно до вимог статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Статтями 15, 16 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відновлення становища, яке існувало до порушення (п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК). Цей спосіб пов'язаний з застосуванням певних заходів, спрямованих на відновлення порушеного суб'єктивного права особи у тому стані, в якому воно існувало до його порушення. Тобто, для того, щоб подати цей позов необхідно, щоб суб'єктивне право не було припинене, і його можна було відновити шляхом усунення наслідків правопорушення.

Отже, з урахуванням положень ст. ст. 15, 16 ЦК України не є належним способом захисту вимога про зобов'язання відповідача скасувати перерахунок оплати вартості спожитого природного газу за особовим рахунком.

Виходячи з встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин, які склались між сторонами та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував, що постанову КМУ №237 від 29 квітня 2015 року «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» визнано незаконною та такою, що втратила чинність з моменту її прийняття, про що зазначено в ухвалі Вищого адміністративного суду України від 28 січня 2016 року, а тому дійшов обґрунтованого висновку про правильність нарахування ПАТ «Донецькоблгаз» споживачу ОСОБА_1 заборгованості за спірний період (з 06 травня 2015 року по 31 січня 2016 року) відповідно до норм споживання газу для населення у разі відсутності лічильника, які визначені саме діючою постановою КМУ №619 від 08 червня 1996 року в редакції станом на 01 жовтня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що у резолютивних частинах судових рішень у адміністративній справі не визначено моменту втрати чинності постановою № 237, а тому вона є нечинною з моменту набрання законної сили судовим рішенням у цій справі, тобто з 04 листопада 2015 року безпідставні, оскільки відповідні обставини встановлені ухвалою Вищого адміністративного суду від 28 січня 2016 року.

Крім того, питання часу, з якого постанова №237 втратила чинність вирішувалось також у адміністративній справі за адміністративним позовом Публічного акціонерного товариства "Київгаз" до Кабінету Міністрів України про визнання незаконною та нечинною постанови.

У цій справі, окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 28 березня 2016 року відмовив у задоволенні позову про визнання постанови №237 незаконною та нечинною з 06 травня 2015 року виходячи із того, що ця постанова вже визнана незаконною та нечинною постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року, тому не породжує правових наслідків з моменту її прийняття. Крім того, Кабінет Міністрів України постановою від 23 березня 2016 №204 «Про внесення зміни до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 6 серпня 2014 року №409 та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України» визнав постанову Кабінету Міністрів України від 29 квітня 2015 року №237 «Про внесення змін до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників» такою, що втратила чинність.

Постановою апеляційного суду від 09 червня 2016 року постанова суду першої інстанції від 28 березня 2016 року змінена, виключено з її мотивувальної частини посилання на те, що постанова №237 не породжує правових наслідків від моменту її прийняття, як на одну з підстав відмови в задоволенні адміністративного позову.

Постановою Вищого адміністративного суду України від 25 серпня 2016 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 9 червня 2016 року скасовано, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 березня 2016 року залишено в силі. Суд касаційної інстанції виходив із правильності висновку суду першої інстанції про те, що постанова №237 постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 вересня 2015 року №826/16447/15 визнана незаконною та нечинною та вже не породжує правових наслідків з моменту її прийняття.

Згідно з ч.1 ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов'язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.

З огляду на наведене, доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості та незаконності рішення не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування рішення, оскільки скарга не містить обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування висновків суду.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст..ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 30 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді