Справа № 645/2830/17
Провадження № 2-о/645/112/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2017 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Немишлянський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області,

встановив:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаною заявою, на обґрунтування якої посилався на те, що він народився 23.03.1982 року в м. Єреван, республіка Вірменія, свідоцтво про народження у нього не зберіглося. 11.02.1986 року його мати, ОСОБА_3, розірвала шлюб з його батьком, ОСОБА_4 Після розірвання шлюбу мати залишила дошлюбне прізвище ОСОБА_5. У серпні 1990 року мати привезла його до України, до бабусі, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 1990 року по 1997 рік заявник відвідував Єлисеївську середню школу. В 2001 році для отримання громадянства України та паспорту України заявник звернувся до Приморського районного суду Запорізької області. Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 28.09.2001 року встановлення факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України з серпня 1990 року по 28.09.2001 року. Не дивлячись на те, що в описовій частині вказаного рішення суд встановив факт постійного проживання на території України, проте в резолютивній частині рішення ключове слово «постійно» відсутнє. 21.10.2002 року заявник був засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України та відбував покарання до 08.04.2005 року. Після звільнення він прибув до м. Харкова, де проживає до сьогоднішнього дня. На даний час перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_6, від якого в них народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. Крім того, рідний дід заявника, ОСОБА_5, був громадянином України, проживав на території України з 80-хх років та був зареєстрований в Запорізькій області в період з 17.07.1992 року по 15.03.2005 року, в період з 11.10.2005 року по день смерті, 08.08.2014 року, був зареєстрований в Харківській області.

Заявник ОСОБА_2 у судовому засіданні заяву про встановлення факту постійного проживання на території України підтримав у повному обсязі та просив її задовольнити.

Представник Немишлянського РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області ОСОБА_8, яка діє на підставі довіреності, заперечувала проти задоволення заяви.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність залишення заяви без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 23.03.1982 року в м. Єреван Республіки Вірменія народився ОСОБА_2. Його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які є громадянами республіка Вірменія.

З довідки КЗ «НВК «Єлисеївська ОСОБА_9 ст.» встановлено, що ОСОБА_10 навчався в Єлисеївській ОСОБА_9 ступенів у 1994/1995 навчальному році.

Рішенням Приморського районного суду Запорізької області від 28.09.2001 року встановлено факт проживання ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України з серпня 1990 року по 28.09.2001 року.

З довідки Беленьковської ВК № 99 від 08.04.2005 року вбачається, що ОСОБА_2 13.05.2003 року був засуджений Приморським районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі та відбував покарання з 21.10.2002 року по 08.04.2005 року, звільнений на підставі постанови Запорізького районного суду від 08.04.2005 року заст. 81 КК України умовно-достроково на 1 рік 13 днів.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або порушення особистих чи майнових прав фізичної особи, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: «проживання на території України на законних підставах» - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; «безперервне проживання на території України» - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затверджений Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001 в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006(далі - Порядок), передбачає, що для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до п.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу ІНФОРМАЦІЯ_4, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає до відповідного органу заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, зобов'язання припинити іноземне громадянство - для іноземців, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

При цьому при вирішенні питання про обґрунтованість заявленої вимоги суду, крім перевірки та встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року, необхідно встановити той факт, що заявник подав до компетентного органу зобов'язання припинити іноземне громадянство письмово оформлену заяву іноземця про те, що в разі набуття громадянства України він припинить громадянство (підданство) іншої держави або громадянства (підданств) інших держав і протягом двох років з моменту набуття ним громадянства України подасть документ про припинення громадянства (підданства) іншої держави або громадянств (підданств) інших держав до органу, що видав йому тимчасове посвідчення громадянина України (абз. 12 ст.1 Закону України «Про громадянство України»).

Із пояснень представника зацікавленої особи встановлено, що заявник взагалі не подавав до відповідного органу ні заяву про набуття громадянства України за територіальним походженням, ні зобов'язання припинити іноземне громадянство.

Посилання заявника на те, що його дід ОСОБА_5 був громадянином України та проживав на території України з 80-х років та був зареєстрований спочатку в Запорізькій області, а потім в Харківській області, суд не приймає до уваги, оскільки заявником не доведено факт родинних відносин з ОСОБА_5

Твердження заявника щодо встановлення факту його постійного проживання на території України з серпня 1990 року по 28.09.2001 року, тобто в тому числі і на 24.08.1991 року не відповідають змісту рішення Приморського районного суду Запорізької області від 28.09.2001 року, що не позбавляє його права в порядку ст. 221 ЦПК України вирішити вказане питання шляхом звернення до відповідного суду із заявою про розяснення рішення.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що заява є необґрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 213-215, 259 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту постійного проживання на території України з серпня 1990 року по теперішній час, заінтересована особа: Немишлянський РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя