У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів:Євтушенко О.І., Карпенко С.О.,
Леванчука А.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання права власності на спадкове майно, за об'єднаним позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_7 до ОСОБА_6, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, ОСОБА_8, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за правом представлення та за об'єднаним позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_8 до ОСОБА_6, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, ОСОБА_7, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за правом представлення, за касаційними скаргами ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_10 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд Закарпатської області від 10 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: Реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права власності на спадкове майно. Позивач просила визнати за нею в порядку спадкування за правом представлення, після смерті ОСОБА_11, право власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 оскільки в силу ст.ст. 1266, 1268 ЦК України вона фактично прийняла спадщину. За зверненням до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, отримала відмову, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, а отже на спадковий будинок поширений режим самочинного будівництва, про що винесено відповідну постанову.

У лютому 2015 року ОСОБА_9, яка діє за дорученням в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_7, звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, до Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, ОСОБА_7, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за правом представлення.

У лютому 2015 року ОСОБА_10, який діє як представник за дорученням в інтересах третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_6, Верхньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, Рахівська державна нотаріальна контора Закарпатської області, ОСОБА_7, про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за правом представлення.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області від 10 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом за правом представлення, після смерті ОСОБА_11, право власності на 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_2 Закарпатської області. Позов третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_7 в порядку спадкування за законом за правом представлення після смерті ОСОБА_11, право власності на 1/3 частину житлового будинку АДРЕСА_3 У задоволенні позовних вимог третьої особи із самостійними вимогами на предмет спору, ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 в особі представникаОСОБА_9 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 в особі представникаОСОБА_10 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що позивач та треті особи, з самостійними позовними вимогами спадкують за представленням за ОСОБА_11, врахувавши при цьому відмову третьої особи ОСОБА_8 від права на спадщину на користь ОСОБА_6

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що за час перебування у зареєстрованому шлюбі, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у період з 1972 року до 1978 року було побудовано житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які розташовані на земельній ділянці 0,25 га, наданій для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1 та який набув статусу спільного сумісного майна подружжя.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_9, яка є матір'ю ОСОБА_7, ОСОБА_14., ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_12, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 виданого, повторно, 25 вересня 2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області.

Після її смерті залишилося спадкове майно, у вигляді 1/2 частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресоюАДРЕСА_4ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_11, про що було складено відповідний актовий запис № 53 та відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції у Закарпатській області 25 вересня 2014 року видано, повторно, свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2

Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на спірний житловий будинок АДРЕСА_5

Судами встановлено, що ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року була єдиною донькою ОСОБА_11 та ОСОБА_12

Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавцям), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1219 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 5-6 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну. При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення.

За змістом ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Позивачем та третіми особами з самостійними вимогами на предмет спору отримано відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на їх користь, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України не встановив у повному обсязі фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасних висновків про часткове задоволення первісних позовних вимог ОСОБА_6 та позовних вимог ОСОБА_7, та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення первісних позовних вимог та позовних вимог третьої особи, із самостійними вимогами ОСОБА_7, а також відмову у задоволенні позовних вимог третьої особи, із самостійними вимогами ОСОБА_8, суд першої інстанції, належним чином не з'ясував коло осіб, які прийняли спадщину після смерті ОСОБА_12, у вигляді 1/2 частини спірного домоволодіння, оскільки вказане має важливе значення для визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_11 та обсягу спадкової маси.

Судом першої інстанції залишилось не перевіреним, яким чином прийняла позивач ОСОБА_6 спадщину після смерті діда - ОСОБА_11, чи проживала вона з ним на момент його смерті, або іншим чином, що б свідчило про прийняття нею такої спадщини, зважаючи на те, що остання на момент відкриття спадщини після смерті ОСОБА_11 була зареєстрована та проживала за іншою адресою. В матеріалах справи наявні довідки Верхньоводянської сільської ради Рахівського району від 01 жовтня 2014 року № 522 (а.с. 10, т. 1) та довідка від 17 лютого 2015 року № 02-05/118 (а.с. 137, т. 1), які суперечать одна одній, а суд першої інстанції не надав жодної оцінки цьому фактові.

Беручи до уваги заяву ОСОБА_8 від 30 вересня 2014 року (а.с. 5-7, т. 1), адресовану компетентним органам, суд першої інстанції залишив поза увагою зміст самої заяви, зокрема, що у тексті заяви чітко не зазначено про те, що ОСОБА_13 відмовляється від права на спадщину на користь ОСОБА_6, а лише зазначає, що йому відомо про те, що він є спадкоємцем за законом на майно після смерті, ОСОБА_11, проте спадщину після смерті ОСОБА_11 у встановлений законом строк не прийняв, за продовженням цього строку до суду звертатись не буде, і претензій до того, щоб свідоцтво про право на спадщину за законом було видано на ім'я онучки померлого, ОСОБА_6, він не має. Разом з цим, за приписами ч. 1, 6 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття, а ОСОБА_8 звернувся з такою заявою більш ніж 4 роки після смерті ОСОБА_11, тобто після строку встановленого законом для прийнятті спадщини.

Апеляційний суд в ухвалі не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_7 в особі представника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 в особі представника ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суд Закарпатської області від 10 березня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: О.І. Євтушенко
А.О. Леванчук
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова