У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Шимківа С.С.,

суддів: - Бондаренко Н.В., Ковальчук Н.М.,

секретар судового засідання - Москалик Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко Ірина Валеріївна, публічне акціонерне товариство "Сведбанк" про визнання іпотечного договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", треті особи: приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Омельяненко Ірина Валеріївна, публічне акціонерне товариство "Сведбанк" про визнання іпотечного договору недійсним.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права

Вказує, що рішенням виконкому Білокриницької сільської ради №57 від 31.03.2008 р., на яке посилається у договорі іпотеки відповідач, виконком, як орган місцевого самоврядування в межах передбачених законом повноважень надав ОСОБА_4 дозвіл на добудову веранди за адресою: АДРЕСА_1, а також зобов'язує ОСОБА_4 виготовити відповідну проектну документацію та погодити її згідно чинного законодавства.

Разом з тим, нею та позичальником, в порушення діючих на той час вимог законодавства та зазначеного рішення виконавчого комітету Білокриницької сільської ради, відповідної проектної документації не виготовлялось та не погоджувалось, дозвіл на проведення будівельних робіт не одержувався, до підрозділу Державної архітектурно-будівельної інспекції України за його наданням ні вона, ні позичальник (співвласник майна) не зверталися.

Факт зазначення в укладеному договорі опису предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційних даних, як одну з істотних умов договору, не означає, що зміст правочину відповідає вимогам законодавства, оскільки сам по собі такий предмет іпотеки, не може ним бути в силу закону, а отже і відсутня істотна умова договору щодо предмета договору. ___________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 570/1006/16-ц Головуючий в суді І інстанції - Кушнір Н.В.

Провадження № 22-ц/787/1330/2017 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

Просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Судом встановлено, що 04 червня 2008 року між публічним акціонерним товариством "Сведбанк" та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 1701/0608/88-066, згідно якого позичальнику надано кредит у сумі 65 000 доларів США з кінцевим строком погашення до 03 червня 2018 року.

Згідно договору про внесення змін та доповнень № 2 до кредитного договору 1701/0608/88-066 від 04 червня 2008 року внесенні доповнення до кредитного договору: проведено реконструкцію кредитної заборгованості, змінено умови кредитування, зокрема строк користування кредитом (а.с. 14).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 04 червня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" (іпотекодержатель), ОСОБА_4 (іпотекодавець-1) та ОСОБА_3 (іпотекодавець-2) укладено іпотечний договір № 1701/0608/88-066-Z-1, що був змінений згідно договору про внесення змін та доповнень № 1 від 07.10.2010 року, згідно якого в іпотеку передано нерухоме майно: житловий будинок загальною площею 91 кв.м, житловою площею 43.4 кв.м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельні ділянки площею 0.25 га та 0.299 га. за вказаною адресою (а.с. 15-18).

25 травня 2012 року між первинним кредитором ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимог за кредитами (а.с. 19).

ОСОБА_3 11 лютого 2016 року звернулася до суду з позовом про визнання вищевказаного іпотечного договору недійсним, покликаючись на те, що предмет іпотеки є самочинним будівництвом, а тому не міг бути предметом іпотеки і згідно вимог ст. 215 ЦК України договір іпотеки є недійсним. Саме до цього зводяться і доводи поданої ОСОБА_3 апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Заставодавцем може бути власник речі або особа, якій належить майнове право, а також особа, якій власник речі або особа, якій належить майнове право, передали річ або майнове право з правом їх застави (ч. 2 ст. 583 ЦК України).

У ст. 5 Закону України "Про іпотеку" (у редакції чинній на час укладення договору іпотеки) визначено вичерпний перелік об'єктів, які можуть бути предметом іпотеки за іпотечним договором.

Так, предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Предметом іпотеки також може бути об'єкт незавершеного будівництва або інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником цього майна на час укладення іпотечного договору.

Таким чином, згідно положень Закону України "Про іпотеку" об'єкти нерухомого майна можуть бути предметом іпотеки лише за таких умов: майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; воно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом.

Відсутність хоча б однієї з указаних ознак є підставою для визнання договору іпотеки недійсним.

Як вбачається із матеріалів справи, предмет оспорюваного договору іпотеки - житловий будинок загальною площею 91 кв.м, житловою площею 43.4 кв.м. з надвірними будівлями по АДРЕСА_1, належить ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на праві спільної сумісної власності, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ними (покупці) та ОСОБА_9 (продавець) 27.01.2003 року (а.с. 24).

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, що виготовлений КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації" 10.04.2008 року за № 18448054 зареєстровано право спільної сумісної власності на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Рівненська область, Рівненський район, АДРЕСА_1, за іпотекодавцями - ОСОБА_4 та ОСОБА_8 по 1/1 частки.

У вказаному витягу зазначено загальну площу будинку - 91 кв.м. та житлову площу - 43,4 кв.м. Площу самовільно прибудованої території не вказано (а.с. 141).

Таким чином, доводи позивачки стосовно того, що, переданий в іпотеку будинок не міг бути предметом іпотеки є безпідставними, оскільки предмет іпотеки - це житловий будинок з надвірними будівлями, набутий іпотекодавцями 24.01.2003 року на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрований у встановленому законом порядку та переданий в іпотеку, тобто є належним об'єктом цивільного права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з'ясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 06 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

Н.М. Ковальчук