Справа № 131/398/17 Провадження № 22-ц/772/2021/2017Головуючий в суді першої інстанції Олексієнко О. Ю.
Категорія 50 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Берегового О.Ю., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 9 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

В с т а н о в и л а:

9 березня 2017 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_5 в розмірі по 350 грн. щомісячно.

Вже більше року відповідач не приймає участі у матеріальному забезпеченні дитини та не сплачує аліменти. На її прохання щодо спільного матеріального забезпечення дитини відповідач не реагує, хоча неофіційно працює в Києві та отримує дохід.

На даний час присудженої до сплати суми аліментів недостатньо для утримання дитини. З 1 січня 2017 року прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1 355 грн., а тому сума присуджених аліментів 350 грн. не відповідає мінімальному розміру аліментів встановленому законом на одну дитину.

Їй не вистачає коштів на нормальне матеріальне забезпечення дитини самостійно, оскільки дитині необхідно купувати одяг, продукти харчування, речі для особистого розвитку, при необхідності - ліки. Крім того, їй ще потрібно оплачувати комунальні послуги. Матеріальної допомоги від держави на утримання дитини вона не отримує.

В зв'язку з цим позивач просила збільшити розмір аліментів та стягувати із відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2 000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду.

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 9 червня 2017 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються відповідно до рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року у справі № 131/109/15-ц.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 кошти (аліменти) на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пропорційно частині задоволених вимог 120 грн. понесених нею витрат на правову допомогу при підготовці позову.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначив, що рішення суду вважає незаконним через неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У судове засідання відповідач не з'явився. У поданій ним апеляційній скарзі просив провести апеляційний розгляд без його участі.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надіслала письмові заперечення на апеляційну скаргу, де просила не скасовувати рішення суду від 9 червня 2017 року і провести апеляційний розгляд справи без її участі.

Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим 28 березня 2013 року (а. с. 7).

Рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі по 350 грн. на місяць, починаючи із 21 січня 2015 року до досягнення дитиною повноліття (а. с. 34-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_3 працює на посаді вчителя математики та інформатики у Городоцькій ЗОШ І-ІІІ ступенів з 16 серпня 2007 року по даний час (а. с. 33).

Малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю - позивачем ОСОБА_3 та знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_2 на даний час не працює. Згідно відповіді Іллінецького районного центру зайнятості від 26 квітня 2017 року № 01-17/423 він перебував на обліку як безробітний з 25 квітня 2016 року по 11 серпня 2016 року та отримав дохід за вказаний період в сумі 2 769,04 грн., із якого аліменти не вираховувалися (а. с. 23-24).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Конвенцією про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держава зобов'язується забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів (ч. 1, 2 ст. 3). Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ч. 1, 2 ст. 27).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи перш за все інтереси дитини, її право на належний рівень життя; а також те, що з часу ухвалення рішення про стягнення аліментів відбулося значне зростання цін на основні життєво-необхідні товари та продукти, що розмір прожиткового мінімуму для дитини віком до 6 років з 1 січня 2017 року становить 1 355 грн.; враховуючи матеріальний стан та стан здоров'я платника аліментів - відповідача, та матеріальний стан позивача, на утриманні якої знаходиться дитина, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про збільшення розміру стягуваних аліментів до 800 грн. щомісячно.

Відповідач є молодою особою працездатного віку (має 27 років), має нормальний стан здоров'я, має можливість працювати та заробити таку суму, щоб сплачувати на утримання свого малолітнього сина по 800 грн. щомісячно; інших осіб на утриманні він немає. Відповідач є морально зрілою особою, а тому повинен розуміти реалії життя, що стосуються його обов'язку матеріально забезпечувати свою дитину, як і повинен розуміти, що у зв'язку з подорожчанням забезпечення життєдіяльності людини розмір аліментів в сумі 350 грн., що стягнутий з нього за рішенням суду, не є на сьогодні достатнім навіть для забезпечення найнеобхідніших потреб дитини. Тому доводи апеляційної скарги відповідача є безпідставними та не заслуговують на увагу.

Разом з тим, оскільки аліменти із відповідача стягнуті рішенням суду від 20 лютого 2015 року, їх виплата має проводитися щомісячно та має припинитися в день набрання рішенням суду про збільшення розміру аліментів, за яким проводитиметься виплата аліментів у більшому розмірі, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні з доповненням резолютивної частини вказівкою про припинення стягнення аліментів за попереднім рішенням суду.

Також рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції стягнув з відповідача на користь позивача 120 грн. понесених нею витрат на правову допомогу при підготовці позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (п. 2 ч. 3).

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

За приписами ст. 42 ЦПК України повноваження представників сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, мають бути посвідчені, зокрема, довіреністю (ч. 1). Повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватися ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов'язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору (ч. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галуззі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 47, 48 постанови «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17 жовтня 2014 року, при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як вбачається із матеріалів справи на підтвердження витрат на правову допомогу позивачем ОСОБА_3 надано копію договору про надання юридичних послуг від 31 січня 2017 року, укладеного між нею та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8, де визначено вартість послуг за договором, що складається з плати за підготовку позову та інших документів та становить 300 грн.; та квитанцію про поповнення карткового рахунку на суму 300 грн. (а. с. 31).

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, чи є фізична особа - підприємець ОСОБА_8 адвокатом чи фахівцем в галузі права, які можуть надавати правову допомогу.

За таких обставин підстави для стягнення витрат за надання правової допомоги на користь позивача відсутні, в зв'язку з чим рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є: порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст. 180, 192 СК України, ст. 42, 56, 88, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Іллінецького районного суду Вінницької області від 9 червня 2017 року змінити:

Резолютивну частину рішення після абзацу третього доповнити абзацом четвертим: «Стягнення аліментів з ОСОБА_2 за рішенням Іллінецького районного суду Вінницької області від 20 лютого 2015 року у справі № 131/109/15-ц припинити. Виконавчий лист у справі №131/109/15-ц, виданий Іллінецьким районним судом Вінницької області 3 березня 2015 року, повернути до суду, який видав виконавчий документ».

Виключити із резолютивної частини рішення абзац п'ятий, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 120 грн. понесених нею витрат на правову допомогу при підготовці позову.

В зв'язку з цим абзац четвертий резолютивної частини рішення вважати абзацом п'ятим.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ М.В. Матківська

Судді: /підпис/ О.Ю. Береговий

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом:

Суддя: М.В. Матківська