Справа № 405/6259/16-ц
Провадження №2/405/1282/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12 березня 2009 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики у формі розписки, відповідного до якого він надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 7000 доларів США з процентною ставкою 2,5% в місяць. Термін повернення коштів розпискою визначено не було. Факт передачі ним (позивачем) коштів відповідачу в позику підтверджується розпискою від 12 березня 2009 року, написаною власноруч ОСОБА_2

Вказав, що 22 липня 2016 року він направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів в семиденний термін з моменту отримання вимоги, однак, до цього часу він кошти ні в розмірі позики, ні відсотки не отримав. Крім того, умовами договору позики, укладеного між сторонами передбачено одержання позикодавцем процентів в розмірі 2,5% щомісячно. Таким чином вважає, що відповідач, окрім повернення суми позики, - має сплатити йому (позивачу) проценти від суми позики за період з 12.03.2009 року по 12.08.2016 року (89 місяців) в розмірі 390063,37 грн. Оскільки відповідач не виконує належним чином свої зобовязання, просив стягнути з ОСОБА_2 на його (позивача) користь заборгованість в сумі 565372,75 грн., з якої борг за розпискою про отримання позики в сумі 7000 доларів США, що еквівалентно станом на 12.08.2016 року згідно курсу НБУ 175309,38 грн., а також проценти за користування коштами в сумі 390063,37 грн. та судові витрати у справі.

Представник позивача в судове засідання надала заяви за вх. № 11790 від 25.05.2017 року, вх. № 19537 від 28.08.2017 року та вх. № 25636 від 30.10.2017 року, в яких просила розглянути дану справу без її участі. Також подала заяву про збільшення позовних вимог в звязку з технічною помилкою, допущеною при обрахунку заборгованості за договором позики, зазначивши, що 12 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 7600 доларів США з процентною ставкою 2,5% в місяць. В звязку з чим просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 613833,27 грн., з яких борг за розпискою про отримання позики в сумі 7600 доларів США, що еквівалентно станом на 12.08.2016 року згідно курсу НБУ 190335,90 грн., а також проценти за користування коштами в сумі 423497,37 грн. та судові витрати у справі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, про час, дату та місце судового розгляду справи судом повідомлена в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому Законом порядку, а саме: м.Кропивницький, пров.Сухомлинського, 20, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило.

Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відомі судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Зваживши доводи, викладені в позові на обґрунтування позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази по справі в їх сукупності, з'ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, виходячи з положень ст.10 та ст.11 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини, та є такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 12.03.2009 року було укладено договір позики, за яким відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у позивача ОСОБА_1 12.03.2009 року грошові кошти в розмірі 7600 доларів США з процентною ставкою 2,5% в місяць.

На підтвердження укладення договору позики позичальник ОСОБА_2 надала розписку від 12.03.2009 року, відповідно до якої підтвердила факт, що отримала 12.03.2009 року від позикодавця ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7600 доларів США (а.с. 35).

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-63цс13 від 18 вересня 2013 року письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

З огляду на викладене вище, судом відзначається, що написана ОСОБА_2 розписка про те, що вона взяла в борг у ОСОБА_1 кошти в сумі 7600 доларів США є підтвердженням як укладення між ними договору позики, прийняттям сторонами умов та зобовязань за договором позики, так і засвідченням отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 зазначеної грошової суми.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

В свою чергу, відповідно до ч.2 ст.530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_2 боргу за договором позики на загальну суму 7600 доларів США з процентною ставкою 2,5% в місяць визначений не був, позивач 22 липня 2016 року направив ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів в семиденний термін з моменту отримання вимоги, однак, відповідач борг не повернула, чим порушила право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2, як позичальник, не виконала зобовязання перед позивачем ОСОБА_1, як позикодавцем, щодо повернення суми позики в розмірі 7600 доларів США, що на момент звернення позивача до суду з даним позовом за офіційним курсом, встановленого на 15.08.2016 року Національним банком України гривні до долара США (1 долар США = 25,044197 грн.) складає 190 335,90 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Судом відзначається, що відповідно до складеної відповідачем розписки про отримання нею від позивача 12.03.2009 року позики в розмірі 7600 доларів США, відповідач зобовязалася виплачувати щомісячно 2,5% від суми позики, на підставі чого 7600 доларів США станом на час звернення позивача з позовом до суду та відповідно до офіційного курсу НБУ гривні до долара США станом на 15.08.2016 року становить (1 долар США = 25,044197 грн.) 190 335 грн. 90 коп., відповідно 2,5% від зазначеної суми становить 4 758 грн. 40 коп., строк користування позикою з 12.03.2009 року по 12.08.2016 року становить 89 місяці, відповідно 2,5% від 190 335 грн. 90 коп. складає 4 758 грн. 40 коп. х 89 місяців = 423 497 грн. 37 коп..

З огляду на викладене вище, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню основний борг за договором позики від 12.03.2009 року в розмірі 190 335 грн. 90 коп., проценти за користування коштами в сумі 423 497 грн. 37 коп., а всього 613 833 грн. 27 коп.

Судові витрати, понесені позивачем при пред'явленні позову до суду, які складаються з судового збору в розмірі 6 138 грн. 33 коп., підлягають стягненню з відповідача в порядку ч.1 ст.88 ЦПК України на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, відповідно до ст.ст. 526, 530, 1046 - 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_2, заборгованість за договором позики від 12.03.2009 року в сумі 613 833 (шістсот тринадцять тисяч вісімсот тридцять три) грн. 27 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків України НОМЕР_2, судовий збір в розмірі 6 138 (шість тисяч сто тридцять вісім) грн. 33 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда ОСОБА_3