Справа № 649/231/17
Провадження №2/649/127/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Гапоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Стрюк І.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. В.Лепетиха Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: редакція газети «Статус Д», ОСОБА_3 про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. У ІНФОРМАЦІЯ_1 газетою "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016 рік на сторінці 4 опубліковано статтю під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_2", автор статті ОСОБА_4. У вказаній статті стверджується, що він, ОСОБА_1 і його дружина ОСОБА_3 "навмисно шкодять природі і людям", а також стверджується про те, що «Шановні односельці! Просимо Вас відпочиваючи на березі Каховського водосховище не залишайте після себе сміття. Давайте збережемо береги Дніпра для наших нащадків, щоб наші діти мали змогу насолоджуватися красою і величчю Дніпра. Але є такі громадяни, як ОСОБА_1 і ОСОБА_3, які навмисно шкодять природі і людям. Вони вирили траншею для відводу води (в дощову погоду), яка тече з вулиць: Маяковського, Молодіжної, Кірова і спрямували на стежку, яка веде до Дніпра. Це спричинить обвал круч і пошкодить стежку, по якій спускаються люди до Дніпра. Ми, небайдужі односельці звернулись до депутатів Великолепетиської селищної ради з проханням відреагувати на ці дії. Пішов дощ, побігли дощові потоки, стежку розмило, круча обвалюється!!! Ось, так ми і живемо!!!!!». Начебто цього було замало, в газеті «Таврійські вісті» у НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 року за підписом в тому числі ОСОБА_4 розміщена стаття «ІНФОРМАЦІЯ_4» де знову зазначено, «що факт самовільних земельних робіт громадян Г. зафіксовано і їм вручені повідомлення про заборону таких робіт», продовжуючи свою протиправну поведінку відносно нього ОСОБА_4 розміщував на стовпах селища листівки із текстом опублікованим газетою "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016 рік на сторінці 4 автор якої є сам ОСОБА_4. Крім цього, без жодних правових підстав, ІНФОРМАЦІЯ_5 року селищним толовою ОСОБА_6 на адресу його дружини ОСОБА_3 направлений лист з попередженням про те, що всі земляні роботи за межами присадибних ділянок заборонено здійснювати без відома Великолепетиської селищної ради та що про це було повідомлено в газеті «Статус». Тобто, селищний голова підписуючи дане попередження, не перевіряючи дані факти, обмежившись зверненням громадянина ОСОБА_4, фактично погоджується із текстом опублікованим газетою "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016 рік на сторінці 4 автор якої є сам ОСОБА_4. Виходячи з відповіді яка надійшла на адвокатський запит з Великолепетиської селищної ради, дане попередження також ґрунтується на Положенні про проведення земляних робіт в смт. Велика Лепетиха затверджене рішенням від 23.03.2016 року № 27, але дане Положення має узагальнюючий характер і повинно стосуватися всіх мешканців смт. Велика Лепетиха, а не тільки його та його дружини ОСОБА_3 Стверджує, що розповсюджена відповідачем інформація є недостовірною, її поширення ганьбить його честь та честь його родини, гідність та ділову репутацію. На підставі цього він вимагає, щоб вищезазначена інформація була спростована у такий точно спосіб, яким була поширена та офіційного вибачення ОСОБА_4 за вчинення ним неправомірних дій. Відповідно до статей 21, 28, 32, Конституції України, статей 272, 275, 297, 299, ЦК України, статті 48 Закону України «Про інформацію», він має право на повагу до своєї честі, гідності та ділової репутації, які є недоторканими, і для захисту яких має право звернутись із позовом до суду. Згідно зі статтею 269 Цивільного кодексу України, він не може бути позбавлений цих прав або відмовитися від них. Очевидно, що розповсюджена відповідачем вищезазначена інформація про нього є негативною, так як висловлювання про нього та його дружину, а саме «навмисно шкодять природі і людям», ображають його та членів його родини оскільки ні він, ні його дружина не заподіювала жодної шкоди та не вчиняли жодних дій які б свідчили про шкоду людям та природі. Частиною 3 статті 277 ЦК України встановлено презумпцію недостовірності поширюваної негативної інформації про фізичну особу, а саме: «Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Висловлювання «Вони вирили траншею для відводу води (в дощову погоду), яка тече з вулиць: Маяковського, Молодіжної, Кірова і спрямували на стежку, яка веде до Дніпра. Це спричинить обвал круч і пошкодить стежку, по якій спускаються люди до Дніпра» є нічим іншим як недостовірною інформацію, яку, не перевіривши на достовірність, редакція газети Статус «Д» розмістила на шпальтах своєї газети і таким чином розповсюдила дану інформацію невизначеному колу осіб. Вітчизняною доктриною права, честь визначено як поняття моральної свідомості і категорію етики, що включає у себе моменти усвідомлення індивідом або організацією свого суспільного значення і визнання цього значення з боку суспільства. Гідність визначено як чинник моральної свідомості, в якому виражається уявлення про самоцінність особистості, її моральні рівність з усіма іншими, і що,водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе і суспільства до нього. Ділову репутацію визначено як оцінку діяльності юридичної або фізичної особи, яка ґрунтується на висновках щодо ділових якостей та морального обличчя цих суб'єктів, дотримання ними вимог законодавства і належного виконання договірних та інших зобов'язань перед діловими партнерами і споживачами. Вважає, що поширення зазначеної інформації відповідачем невизначеному колу осіб мали на меті опорочення його честі і гідності та ділової репутації. Застосовуючи обман, відповідач намагається переконати значну кількість громадян в його корисливих, меркантильних мотивах діяльності, зокрема в тому, що він, начебто, в чомусь, «навмисно завдав шкоду природі і людям», «вирив траншею». Із назви статті вбачаються звернення, призив до односельців, які містять обвинувачення направлені на його особу у протиправних та антисуспільних діях. Частиною 2 статті 3 Закону України «Про друковані засоби масової інформації» передбачено в тому числі, що забороняється використання друкованих засобів масової інформації для: посягання на їх честь і гідність. Статтею 26 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" передбачено, що здійснюючи свою діяльність на засадах професійної самостійності, журналіст використовує права та виконує обов'язки, передбачені Законом України "Про інформацію" та цим Законом. Та має право зокрема: на вільне одержання, використання, поширення (публікацію) та зберігання інформації; на вільний доступ до статистичних даних, архівних, бібліотечних і музейних фондів; звертатися до спеціалістів при перевірці одержаних інформаційних матеріалів; крім того журналіст зобов'язаний зокрема: подавати для публікації об'єктивну і достовірну інформацію; задовольняти прохання осіб, які надають інформацію, щодо їх авторства або збереження таємниці авторства. Відповідно до ст. 37 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" громадяни, юридичні особи і державні органи, а також їх законні представники мають право вимагати від редакції друкованого засобу масової інформації опублікування ним спростування поширених про них відомостей, що не відповідають дійсності або принижують їх честь та гідність. Якщо редакція не має доказів того, що опубліковані нею відомості відповідають дійсності, вона зобов'язана на вимогу заявника опублікувати спростування їх у запланованому найближчому випуску друкованого засобу масової інформації або опублікувати його за власною ініціативою. Спростування повинно бути набрано тим же шрифтом і поміщено під заголовком "ІНФОРМАЦІЯ_6" на тому ж місці шпальти, де містилося повідомлення, яке спростовується. Під поширенням інформації слід розуміти зокрема: опублікування її у пресі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Ігноруючи вищенаведені норми, відповідач використав друкований засіб масової інформації для поширення недостовірної, наклепницької інформації яка направлена на свідоме протиправне порушення моїх прав і свобод, посягає на її честь, гідність, ділову репутацію. Гарантована законодавством України свобода професійної діяльності засобів масової інформації, не є перепоною для реалізації мною права на притягнення до відповідальності відповідача, спростування поширеної ним, із використанням засобу масової інформації, вищезазначеної недостовірної, наклепницької інформації про мене та мою дружину, і видалення такої інформації у формі та у спосіб, визначені чинним законодавством, оскільки у відповідачів відповідно до статті 41, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» відсутні підстави для звільнення їх від відповідальності за порушеннями законодавства України про друковані засоби масової інформації. Тому, очевидно, що відомості наведенні та поширенні у зазначеній статті щодо вчинення ним та його дружиною протиправних дій «вирили траншею...» завдаючи «шкоду природі і людям» є негативними, образливими, принизливими та такими, що не відповідають дійсності, що в цілому завдає непоправної шкоди його діловій репутації серед односельців, сусідів, громадськості. Більше того, згідно до частини 3 статті 18 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» використання друкованих засобів масової інформації для посягання на їх честь і гідність є підставою для припинення випуску друкованого засобу масової інформації. У частині 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій» вказано: якщо позов пред'явлено про спростування відомостей опублікованих в пресі або поширених іншими засобами масової інформації, як відповідачі притягуються автор та відповідний орган масової інформації (редакція, агентство, інший орган, що здійснив випуск інформації). Зважаючи на положення, викладені у Постанові Пленуму Верховного суду України № 7 від 28.09.1990 року «Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій», він пред'являє даний позов до автора статті ОСОБА_4 Виходячи з вищевикладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 22, 28, 32, 34, 36, 38, 55 Конституції України, ст. ст. 3, 15, 16, 269, 271-273, 275-278, 280, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 46, 48, 49 Закону України «Про інформацію»,ст. ст. 3, 6,18, 37,41, 42 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", ст. ст. 1, 3, 5, 6, 10, 11, 27, 31, 118, 119 ЦПК України, просить суд: визнати, що інформація, викладена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_7!», яка опублікована в газеті "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016 рік на сторінці 4 є недостовірною та є такою, що порушує його права свободи, ганьбить його честь, гідність та репутацію та зобов'язати ОСОБА_4 не пізніше місячного терміну з дня набрання рішенням законної сили, надрукувати у газеті "Статус «Д»" спростування відомостей, які не відповідають дійсності і були викладені у статті «ІНФОРМАЦІЯ_8 опублікованій в газеті "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016 рік на сторінці 4, тим же шрифтом під заголовком «Спростування» зазначивши, що «інформація викладена у статті «ІНФОРМАЦІЯ_8 та опублікованій в газеті "Статус «Д» " у НОМЕР_1 за 2016 рік є такою, що не відповідає дійсності та є недостовірною»; витрати пов'язані зі спростуванням відомостей поширених ОСОБА_4 статті «ІНФОРМАЦІЯ_8, яка опублікована в газеті "Статус «Д»" у НОМЕР_1 за 2016рік на сторінці 4 покласти на відповідача.

У відкритому судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив суд задовольнити позов.

У відкритому судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала та пояснила, що дійсно в газеті «Статус Д» НОМЕР_1 за ІНФОРМАЦІЯ_1 року від імені ОСОБА_4 була надрукована стаття, що містить недостовірну та негативну інформацію відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому на підставі обставин, огрунтованих в позові, просить суд задовольнити позов ОСОБА_1

У відкрите судове засідання відповідач ОСОБА_4 не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в їх задоволенні.

У відкрите судове засідання представник редакції газети «Статус Д» ОСОБА_7 надала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

У відкритому судовому засіданні третя особа ОСОБА_3 підтримала заявлені вимоги позивача.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, третьої сторони та вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно ст. 3 Конституції України, ст. 201 ЦК України, людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе, а також вимагати відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Не знання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу його гідності та честі, які є недоторканими. Фізична особа має право звернутись до суду з позовом про захист її честі та гідності.

Відповідач ОСОБА_4 звернувся до через газету «Статус Д» НОМЕР_1 (НОМЕР_3) за ІНФОРМАЦІЯ_1 року до односельців з статтею наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_9Відповідно до заяви ОСОБА_4 до Великолепетиської селищної ради Херсонської області відповідач звернувся до ради 06.06.2016 року з вимогами «відреагувати на протиправні дії ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які самовільно вирили траншею (з наказу ОСОБА_8, з їх слів), по якій в дощову погоду течуть згони з вулиць Маяковського, Молодіжна та Кірова. Ця траншея розмиває дорогу, по якій мешканці селища ходять купатись до Каховського водосховища, і розмиває берег і обвалюється круча…»

Згідно листа Великолепетиської селищної ради Херсонської області ОСОБА_4 у відповідь на його заяву від 06.06.2016 року повідомлено, що факт вищевказаних дій зафіксовано 09.06.2016 року. З господаркою садиби по АДРЕСА_1 ОСОБА_8 всі питання з приводу відведення стічних вод обговорено.

Згідно статті в газеті «Статус Д» № НОМЕР_4 за ІНФОРМАЦІЯ_10 року Великолепетиська селищна рада Херсонської області з вдячністю повідомляє, що ІНФОРМАЦІЯ_11 року о 7 год ранку за ініціативою ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 та за участі 26 небайдужих людей з навколишніх вулиць було приведено в порядок під'їзд до «рибачого берега» по вул. Маяковського.

Згідно статті в газеті «Статус Д» НОМЕР_5) за ІНФОРМАЦІЯ_10 року редакція газети «Статус Д» просить вибачення у громадян ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за завдані незручності.

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» від 02 жовтня 1992 року№ 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз'яснень даних у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

При вирішенні справ даної категорії необхідно враховувати та звертати увагу на необхідність розрізняти факти та оціночні судження, а також те, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень - неможливо.

Суд вважає, що поширена відповідачем інформація є оціночними судженнями, його суб'єктивними думками, критикою позивача, а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, так як вона підтверджена вищевказаними документами, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем належних та допустимих доказів у підтвердження факту поширення відносно нього недостовірної інформації, яка б порочила його честь та гідність, суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року, Резолюцією 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя, ст. 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи: редакція газети «Статус Д», ОСОБА_3 про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди- відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА

Суддя Р.В. Гапоненко

Секретар судового засідання І.А. Стрюк