Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/9312/16-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д. В.
Категорія 5 Доповідач Галацевич О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Коломієць О.С.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в особі відділення №1 у м.Житомирі філії ПУМБ у м.Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк»,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року,

встановила:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог (а. с. 194-197 т. 1), посилаючись на незаконність дій Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» (далі Банк) та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 (далі приватний нотаріус) при переоформленні права власності на належне їй нежитлове приміщення по вул. Київській, 17/1 у м.Житомирі площею 370,2 кв. м., просила визнати незаконним рішення від 22.04.2016 про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя Банку на вказане нерухоме майно.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2017 позов задоволено.

Визнано незаконним рішення приватного нотаріуса від 22.04.2016 про державну реєстрацію права власності (з відкриттям розділу) іпотекодержателя ПАТ «ПУМБ» на нерухоме майно, а саме: нежиле приміщення загальною площею 370,2 кв. м., розташоване в будинку № 17/1 по вулиці Київській у м.Житомирі Житомирської області, індексний №29457865 від 28.04.2016.

Додатковим рішенням цього ж суду від 30.05.2017 вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «ПУМБ», посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове - про відмову у задоволенні позову.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції у рішенні не зазначив, які саме норми закону при проведенні реєстрації права власності на спірне майно були порушені Банком та нотаріусом. Вважає необґрунтованими доводи позивача про те, що оскільки нормативні акти, на основі яких здійснено вказану реєстрацію втратили чинність, рішення про реєстрацію права власності на спірне майно є незаконним. Також вважає безпідставним посилання суду щодо обовязку державного реєстратора повідомляти позивача про прийняття предмету іпотеки Банком.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У позовній заяві з урахуванням уточнень до неї, підставами для визнання незаконним рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя Банку на спірне нерухоме майно, ОСОБА_1 зазначала: перебування на розгляді у іншому суді справи за позовом Банку до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором та наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором, який забезпечений спірним іпотечним майном; відсутність обовязкового повідомлення про порушення основного зобовязання; не проведення оцінки іпотечного майна, відсутність відповідного звіту у Банка та документах нотаріуса; неможливість Банку набути у власність предмет іпотеки, площа якого збільшилась внаслідок реконструкції.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус, здійснюючи державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем керувався Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, який на час такої реєстрації втратив свою чинність. Зазначив про порушення Банком умов чинного Порядку та п. 4.7.1. договору іпотеки щодо не повідомлення ОСОБА_1 про прийняте Банком рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність. Крім того, суд зазначив, що направлені позивачу вимоги про усунення порушень кредитного договору та договору іпотеки, що надавались Банком нотаріусу для проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень, направлялись позивачу лише у 2009 2011 роках та не містили передбачену п. 4.7.1. Договору іпотеки інформацію.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 575 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у ст. 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка діяла на час прийняття нотаріусом оспорюваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 вказаного Закону речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону нотаріус є державним реєстратором.

25.12.2015 постановою Кабінету Міністрів України № 1127 був затверджений Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі Порядок). Вказаний Порядок визначав умови, підстави та процедуру проведення відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, обєкти незавершеного будівництва та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обовязки субєктів у сфері державної реєстрації прав, а також умови, підстави та процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Відповідно до п. 6 Порядку (у редакції, що діяла на час прийняття нотаріусом оспорюваного рішення) державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб'єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком.

Згідно п. 9. Порядку разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації, та документи, що підтверджують сплату адміністративного збору та/або внесення плати за надання інформації з Державного реєстру прав.

Для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв'язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов'язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину (п. 53 Порядку).

Пунктом 57 Порядку для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Судом встановлено, що 07.11.2007 між ОСОБА_1 та Закритим акціонерним товариством «ПУМБ» (далі ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є Банк, укладено кредитний договір №5804707, за умовами якого позивачу надано кредит у сумі 300000,00 дол. США, зі сплатою 11,50 % річних за користування кредитом та кінцевим строком до 07.11.2017 (а. с. 6-10 т. 1).

Цього ж дня з метою забезпечення належного виконання зобовязань за вказаним договором між ОСОБА_1 та ЗАТ «ПУМБ» був укладений договір іпотеки №5805295. Предметом іпотеки за договором є нежитлове приміщення літ. «А», загальною площею 240,4 кв. м., а саме приміщення №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, що знаходяться по вул. Київській, 17/1 у м. Житомирі (а. с. 199-200 т. 1).

Зазначений договір містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом переходу до Іпотекодержателя право власності на предмет іпотеки (п. 4.7 договору іпотеки). Зазначене застереження, яке вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки (п. 4.7.2).

Відповідно до п. 4.7.1. договору іпотеки, у разі виникнення у іпотекодержателя права звернути стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель може прийняти рішення про прийняття предмету іпотеки у свою власність, про що письмово повідомляє іпотекодавця. В зазначеному повідомленні має міститися: підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, ціна, за якою предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, суть та розмір вимог за основним зобов'язанням та вимог щодо відшкодування витрат іпотекодержателя, передбачених цим договором, які припиняються в результаті переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки.

Умови договору ОСОБА_1 належним чином не виконує, допустила заборгованість, у звязку з чим в суді розглядається спір про стягнення з неї на користь Банку заборгованості за вищевказаним кредитним договором (а.с.18-27 т.1).

22.04.2016 приватним нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на вищевказане іпотечне майно за Банком (а. с. 182-183 т. 1).

В подальшому приватним нотаріусом за Банком було зареєстровано право власності на реконструйовані нежитлові приміщення по вул. Київській, 17/1 у м. Житомирі, загальною площею 370,2 кв. м на підставі дублікату сертифікату відповідності серії ЖТ №000539 (а. с.33, 198, 204-205 т. 1).

Враховуючи, що сторони погодили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, а саме в розділі 4.7.2 договору іпотеки передбачили передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, нотаріус, як уповноважена законом особа, у відповідності до наданих Банком документів, перелік яких визначений Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, правомірно здійснив державну реєстрацію права власності на іпотечне майно за Банком.

Посилання суду на те, що приватний нотаріус при здійсненні державної реєстрації права власності Банка на спірне майно керувався Порядком державної реєстрації права власності на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 № 703, який на час такої реєстрації втратив чинність, на законність дій нотаріуса, як державного реєстратора, не впливає, оскільки останній здійснив державну реєстрацію на підставі наданих Банком документів, що відповідають вимогам чинного Порядку.

Направлені Банком на адресу позивача письмові вимоги про усунення порушень кредитного договору та договору іпотеки, відповідають положенням ст. 35 Закону України «Про іпотеку» та містять зміст порушених зобов'язань, вимогу про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а.с. 152-155, 158-159 т. 1).

Доводи позивачки про те, що вказані вимоги не були їй вручені, спростовуються наявними у матеріалах справи поштовими повідомленнями про їх вручення. Зазначення позивачем обставин не вручення їй вимоги від 17.06.2011, які встановлені судовим рішенням про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню (а.с. 12-14 т. 1), за наявності інших вручених їй таких вимог, які надані Банком для здійснення державної реєстрації, не може бути підставою для визнання незаконним рішення приватного нотаріуса.

Посилання суду на те, що вказані вимоги направлялися Банком лише у 2010-2011 роках, на правомірність рішення нотаріуса не впливають, оскільки Порядком передбачено надання документа, що підтверджує факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем, письмової вимоги іпотекодержателя. Докази отримання ОСОБА_1 відповідних вимог (а. с. 154, 223, 225 т. 1) підтверджують сплив 30-денного строку для усунення порушень.

Також, як вбачається із матеріалів справи, субєктом оціночної діяльності 06.04.2016 проведено оцінку предмету іпотеки, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (а.с. 229 т. 1). Надання такого висновку нотаріусу не передбачено чинним на час державної реєстрації ним за Банком права власності на іпотечне майно Порядком.

Посилання позивачки на наявність спору щодо розміру заборгованості за кредитним договором та неможливість Банку набути у власність предмет іпотеки, площа якого збільшилась внаслідок реконструкції, на законність прийнятого нотаріусом рішення не впливає.

Відсутність повідомлення про прийняття іпотечного майна у власність іпотекодержателем на умовах передбачених договором, є по своїй суті формальним порушенням п.4.7.1 Договору, однак не може свідчити про незаконність рішення приватного нотаріуса від 22.04.2016 про державну реєстрацію права власності іпотекодержателя - Банку на спірне нерухоме майно, оскільки таке право Банку обумовлено п.4.7.2. Договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку», а інші вимоги щодо набуття та реєстрації права власності на іпотечне майно - як Банком, так і приватним нотаріусом, відповідно, дотримані.

Крім того, вирішуючи спір по суті у обраний спосіб, суд першої інстанції не звернувши уваги на те, що позивачка у своєму позові не посилалась на порушення Банком та нотаріусом п.4.7.1 Договору, як на підставу своїх вимог, а тому в порушення ст. 11 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог, та ухвалив помилкове рішення про задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 19 квітня 2017 року та додаткове рішення цього ж суду від 30 травня 2017 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» в особі відділення №1 у м.Житомирі філії ПУМБ у м.Києві, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання незаконним рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний банк» 704 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: