Провадження № 4-с/554/104/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Чуванової А.М.,

при секретарі - Садошенко М.П.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування постанови; заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Зерно-Альянс», ПАТ «Мегабанк»,-

В С Т А Н О В И В :

Заявник ОСОБА_1 звернувся до Октябрського районного суду м. Полтави зі скаргою на дії державного виконавця та скасування постанови, в якій просить визнати неправомірними дії заступника начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 щодо винесення постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 року за № ВП 54321335 з виконання постанови від 03.10.2014 року за № ВП 44851575 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 43792,91 гривень; скасувати постанову заступника начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 від 17.07.2017 року за № ВП 54321335 з виконання постанови від 03.10.2014 року за № ВП 44851575 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 43792,91 гривень.

Заявник посилається на те, що 15.05.2013 року Октябрським районним судом м.Полтави у справі №1622/16971/2012 було винесено рішення, яким задоволено позовні вимоги ПАТ «Мегабанк» та стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ПП «Зерно-Альянс» заборгованість в розмірі 549831,35 гривень. На підставі зазначеного рішення на виконанні в Київському ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області знаходився виконавчий лист №2/554/288/2013, виданий 22.10.2013 року Октябрським районним судом м.Полтави про стягнення на користь ПАТ «Мегабанк» з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором в розмірі 549831,35 гривень та судових витрат в сумі 804,75 гривень. 20.07.2017 року заявнику стало відомо, що 26.05.2015 року старшим державним виконавцем Октябрського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_5 було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та перенаправлено до Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області (ВП №44851575). Також, було перенаправлено й постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.10.2014 року, якою було постановлено стягнути з ОСОБА_1 виконавчий збір у розмірі 54983,13 гривень. 13.07.2015 року заступником начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_6 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП №48080657). 17.07.2017 року заступником начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 за заявою ПАТ «Мегабанк» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Окрім зазначеного, п.2 вказаної постанови постановлено виділити в окреме провадження постанову про стягнення з боржника виконавчого збору. Таким чином, 17.07.2017 року заступником начальника Київського ВДВС м.Полтава ГТУЮ у Полтавській області ОСОБА_4 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № ВП 54321335 з виконання постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 03.10.2014 року за № ВП 44851575 про стягнення з ОСОБА_7 на користь держави виконавчого збору у розмірі 43792,91 гривень та постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника.

Заявник вказав, що на час відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про стягнення виконавчого збору діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року, а на час повернення виконавчого листа та прийняття оскаржуваної постанови Закон України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року №1404-VІІІ. Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень Закону №1404-VІІІ встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону. Таким чином, до відносин щодо стягнення виконавчого збору у спірному випадку підлягають застосуванню положення Закону №1404-VІІІ, оскільки оскаржувані дії вчинені після набрання ним чинності.

Заявник вказав, що виконавчий збір за Законом №606-ХІV стягувався лише у звязку із самим фактом відкриття виконавчого провадження незалежно від фактичного виконання, зокрема, судового рішення, тоді як за Законом №1404-VІІІ виконавчий збір стягується лише у разі фактичного стягнення суми боргу і пропорційно обчислюється саме від останньої суми. За Законом №1404-VІІІ після повернення виконавчого документа чи закінчення виконавчого провадження виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору на суму стягнутих коштів, якщо від її розміру не було стягнуто виконавчий збір в розмірі 10% лише після цього відкриває виконавче провадження. Тобто, визначення розміру виконавчого збору законодавцем безпосередньо повязується з фактичним виконанням рішення суду, тому визначення державним виконавцем розміру виконавчого збору можливо лише в процесі процедури виконавчого провадження при фактичному отриманні стягувачем відповідних сум або майна боржника в рахунок погашення боргу.

Боржником не було фактично сплачено (стягнуто з нього) за виконавчим документом заборгованості у розмірі 549831,35 гривень, тому розмір виконавчого збору, який підлягає стягненню на думну заступника начальника, не може становити 54983,13 гривень (10% від суми загальної заборгованості). Розмір виконавчого збору , який підлягає стягненню повинен складати не 43792,91 гривень, про що зазначено в постанові про відкриття виконавчого провадження від 17.07.2017 року за № ВП 54321335, а 27250,54 гривень, оскільки виконавчий збір від фактично стягнутої суми заборгованості 384407,51 гривень складає 34440,75 гривень та враховуючи його часткове погашення на суму 11190,21 гривень. Таким чином, винесення постанови про стягнення виконавчого збору на всю суму заборгованості чи виділення її в окреме провадження до фактичного стягнення всієї суми боргу є передчасним.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу та просив її задовольнити.

Представник Київського відділу державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги та просив у її задоволенні відмовити. Заінтересована особа надала письмові заперечення, зокрема в яких зазначено, що згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року №606-ХІV ( у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до ч.1 ст.28 Закону, у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою ст.25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню. У зазначеному розмірі виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача.

Інші заінтересовані особи до суду повторно не зявилися, про розгляд скарги повідомлені належним чином. Суд вважає розглянути справу у відсутність заінтересованих осіб.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, надані матеріали, прийшов до наступного.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст.ст. З, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначаються Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 1 вказаного Закону виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції - України, та здійснюється на підставі відповідних, чітко визначених законом виконавчих документів (ст.ст. 2, 17 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Підстави для відкриття виконавчого провадження визначені законодавцем у ст.19 Закону.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, в тому числі й за виконавчими листами, що видаються судами.

Згідно ст.25 Закону державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої не пізніше наступного робочого дня надсилаються стягувачу та боржникові.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» ( в редакції від 19.10.2016 року).

Відповідно до вказаної правової норми рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Положення ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

Судом встановлено, що на виконанні в Октябрському ВДВС Полтавського МУЮ перебувало виконавче провадження №44851575 щодо виконання виконавчого листа №2/554/588/2013 від 22.10.2013 року, виданого Октябрським районним судом м.Полтава про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Мегабанк» боргу в сумі 549831,35 гривень.

Державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_5 03.10.2014 року винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 54983,13 гривень відповідно до ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції від 1999 року. Постанова вмотивована тим, що боржнику ОСОБА_1 було запропоновано виконати виконавчий лист від 22.10.2013 року в самостійному порядку. Боржник у наданий строк виконавчий лист не виконав (а.с.234).

Державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ ОСОБА_5 26.05.2015 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби), в звязку з тим, що боржник ОСОБА_1 працює в Полтавській воєнізованій частині по попередженню і ліквідації відкритих нафтових і газових фонтанів ПАТ «Укрнафта», що територіально знаходиться та належить до Київського району м.Полтави (а.с.233).

13.07.2015 року Київським ВДВС Полтавського МУЮ відкрито виконавче провадження №48080657 на підставі матеріалів, що надійшли з Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ (а.с.235).

25.01.2016 року заступником начальника винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника ОСОБА_1 (а.с.236). На протязі 2016 року здійснювалися відрахування коштів з заробітної плати боржника.

17.07.2017 року заступником начальника винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №№48080657 на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження». Постанову про стягнення виконавчого збору, винесену Октябрським ВДВС Полтавського МУЮ виведено в окреме виконавче провадження з залишком виконавчого збору в сумі 43792,91 гривень, що підлягають стягненню на користь держави (а.с.242). На підставі вищевикладеного, відкрито виконавче провадження №54321335 по стягненню з ОСОБА_9 виконавчого збору на підставі постанови про стягнення виконавчого збору від 03.10.2014 року із залишком 43792,91 гривень (а.с.181).

Згідно ст.ст. 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом; державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець проводить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із ст.49 цього Закону, державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню чи поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. У разі невиконання боржником у той самий строк рішення, за яким боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавчий збір стягується в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - фізичної особи і в розмірі ста двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з боржника - юридичної особи. У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі виконання рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки та виконання боржником рішення після закінчення строку для самостійного його виконання, зокрема,шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. Постанова про стягнення виконавчого збору може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом.

Згідно положень статей 25, 27, 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 1999 року, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження) державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених Законом.

Примусове виконання рішення, стягнення виконавчого збору можливе у разі ненадання боржником у строк, встановлений для добровільного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України, викладених у постанові по справі №6-785 цс15 від 06.07.2015 року, сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

Суд вважає, що оскаржувані заявником дії та постанова про стягнення виконавчого збору є такою, що не суперечить Закону.

Пунктом 7 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України „Про виконавче провадження" (Закон набрав чинності 05 жовтня 2016 року) встановлено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 26 Закону України „Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

Згідно ст.27 Закону України „Про виконавче провадження" (в чинній редакції) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом. Виконавчий збір перераховується до Державного бюджету України протягом трьох робочих днів з дня надходження на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Враховуючи, що постанова про відкриття виконавчого провадження була винесена державним виконавцем до набрання чинності Законом України від 2 червня 2016 року N 1404-VIII, то при її винесенні державний виконавець керувався положеннями чинного на той час Закону України „Про виконавче провадження" № 606-XIV, статтею 25 якого було передбачено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом. Копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Доводи заявника, що виконавчий збір стягується на підставі постанови про стягнення виконавчого збору, винести яку можна лише за фактом виконання рішення, ґрунтуються на невірному тлумаченні заявником норм права, які регулюють спірні правовідносини.

Посилання заявника, що сума стягнення виконавчого збору може бути визначена виключно лише за фактом стягнення (повернення) конкретно визначеної суми, не узгоджуються з положеннями ст.27 Закону України „Про виконавче провадження", якими передбачено стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута. В даному випадку такою сумою є сума, яка стягнута рішенням суду, за яким видано виконавчий лист, і яке звернуто до примусового виконання.

Обставини, на які посилається заявник, не можуть бути підставою для скасування постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, оскільки, питання стягнення виконавчого збору вирішується державним виконавцем в момент відкриття виконавчого провадження і не залежить від здійснення ним інших дій, спрямованих на примусове виконання рішення, в тому числі й від фактичного стягнення з боржника грошових коштів.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає вимоги скарги безпідставними, такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст.11,60, 213-215 ЦПК України та керуючись ст. ст. 383-384 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» , суд,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця та скасування постанови; заінтересовані особи: Київський відділ державної виконавчої служби м.Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Зерно-Альянс», ПАТ «Мегабанк»,- відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 5 днів з дня його проголошення в апеляційний суд Полтавської області через даний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя: А.М.Чуванова