Справа № 367/8195/16-ц Головуючий у І інстанції Чернов Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/2369/17 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 19 13.07.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

13 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БГМ ЛТД" та ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "БГМ ЛТД", ОСОБА_2, третя особа: КП «Центр розвитку та інвестицій Васильківського р-ну», про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання договору купівлі-продажу недійсним та вилучення запису з державного реєстру речових прав та їх обтяжень,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що йому на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

17 вересня 2012 року між ним та ТОВ «БГМ ЛТД» було укладено договір оренди земельної ділянки № 1709-1 строком дії до 16 вересня 2014 року, відповідно до умов якого він передав товариству у строкове платне користування вказану земельну ділянку для здійснення будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення.

Зазначає, що по закінченню строку дії вказаного договору він звернувся до відповідача з листом-пропозицією про поновлення дії договору, проте відповіді не отримав, а 14 січня 2015 року Товариство всупереч його волі уклало з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу майнових прав Б-2Ж-69 на квартиру АДРЕСА_2 по зазначеній адресі.

Вказує, що зведений товариством будинок розташований на його земельній ділянці всупереч його волі, у зв'язку із чим просить суд зобов'язати ТОВ «БГМ ЛТД» усунути перешкоди у володінні та користуванні належною йому земельною ділянкою шляхом приведення земельної ділянки у попередній стан, визнати недійсним договір купівлі-продажу майнових прав Б-2Ж-69 від 14 січня 2015 року на квартиру АДРЕСА_2, та вилучити запис з державного реєстру речових прав та їх обтяжень реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 09 номер запису про право власності 14707097 від 25 травня 2016 року.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2017 року позов було задоволено. Зобов'язано ТОВ «БГМ ЛТД» усунути перешкоди у володінні і користуванні ОСОБА_3 належною йому земельною ділянкою шляхом приведення ділянки у попередній стан, визнано недійсним договір купівлі-продажу майнових прав Б-2Ж-69 від 14 січня 2015 року, вилучено запис з Державного реєстру речових прав та їх обтяжень за номером 09 від 25 травня 2016 року, та стягнуто з відповідачів на користь позивача 551, 20 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ТОВ «БГМ ЛТД» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких просили його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційних скарг зазначають, що судом не було враховано того, що умовами договору та положеннями ЦК України передбачено зберігання права власності на споруди, зведені орендарем, після закінчення строку дії договору оренди земельної ділянки, а також не звернув уваги на відсутність вчинення будь-яких перешкод зі сторони відповідача у користуванні спірною земельною ділянкою позивачем.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «БГМ ЛТД» після закінчення дії договору оренди продовжує неправомірно користуватися земельною ділянкою ОСОБА_3, здійснює правочини з його майном та порушує права позивача на вільне користування земельною ділянкою.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру правочинів (а. с. 8) та державного акту на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 ОСОБА_3 належить на праві власності земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_2 (а. с. 9).

Також судом встановлено, що 17 вересня 2012 року між позивачем та ТОВ «БГМ ЛТД» було укладено договір оренди земельної ділянки № 1709-1 строком дії до 16 вересня 2014 року, відповідно до умов якого позивач передав ТОВ «БГМ ЛТД» у строкове платне користування зазначену земельну ділянку для здійснення будівництва багатоквартирних житлових будинків з вбудованими приміщеннями комерційного призначення (а. с. 10-11).

У подальшому, ТОВ «БГМ ЛТД» на вказаній земельній ділянці було збудовано житловий багатоквартирний будинок (а. с. 14-16).

З матеріалів справи також вбачається, що на підставі договору купівлі-продажу майнових прав Б-2Ж-69 від 14 січня 2015 року власником майнових прав на квартиру АДРЕСА_2 є ОСОБА_2 (а. с. 33).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Відповідно до ст. 415 ЦК України, землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в обсязі, встановленому договором. Землекористувач має право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови. Особа, до якої перейшло право власності на будівлі (споруди), набуває право користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що й попередній власник будівлі (споруди).

Відповідно до ст. 417 ЦК України, у разі припинення права користування земельною ділянкою, на якій була споруджена будівля (споруда), власник земельної ділянки та власник цієї будівлі (споруди) визначають правові наслідки такого припинення.

Згідно із п. 6.2 договору оренди земельної ділянки №1709-1 від 17 вересня 2012 року, після припинення дії договору, орендар зберігає право власності на будівлі (споруди), споруджені на земельній ділянці, переданій йому для забудови.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Таким чином, перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не було надано належних і допустимих доказів на підтвердження вчинення будь-яких перешкод з боку ТОВ «БГМ ЛТД» у користуванні позивачем спірною земельною ділянкою, крім того ТОВ «БГМ ЛТД» набув права власності на спірний житловий будинок у встановленому законом порядку, а також у встановлений законом спосіб уклав із ОСОБА_2 договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру у цьому будинку, не порушуючи при цьому жодних прав позивача, тому висновок суду про наявність підстав для задоволення позову є необґрунтованим.

Посилання ОСОБА_3 на те, що укладення між ТОВ «БГМ ЛТД» та ОСОБА_2 договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру є порушенням його майнових прав із наміром завдати йому шкоди, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суперечать вимогам Закону та спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг заслуговують на увагу, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі ст. 309 ЦПК України як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом усіх обставин справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "БГМ ЛТД" та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 березня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: