У Х В А Л А

27 квітня 2017 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,

Охрімчук Л.І.,

Сімоненко В.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_5, треті особи: Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, Реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и л а :

Стрийський міськрайонний суд Львівської області рішенням від 9 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року, відмовив в задоволенні позову ОСОБА_4

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 7 грудня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилив, а рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року залишив без змін.

У березні 2017 року до Верховного Суду України звернулася ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 118, 198 Земельного кодексу України та Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою то договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах № 43 від 4 травня 1999 року, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх вимог заявниця надала ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року, 9 липня 2014 року, 9 та 23 грудня 2015 року, 3 лютого 2016 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися і суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що судовим рішеннями, ухваленим в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про повернення земельної ділянки, встановлено безпідставність користування ОСОБА_4 спірною частиною земельної ділянки та зобов'язано останню повернути цю частину земельної ділянки ОСОБА_7 Оскільки зазначені обставини не підлягають доказуванню, то вимоги ОСОБА_4 є безпідставними.

У наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року суд погодився з рішеннями судів попередніх інстанцій, які дійшли висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачами не доведено обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог.

Порівняння ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2015 року з судовим рішенням, яке просить переглянути заявниця, не свідчить про різне застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права.

Ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 липня 2013 року, 9 липня 2014 року, 9 грудня 2015 року та 3 лютого 2016 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування одних і тих самих норм матеріального права, оскільки суд на підставі статті 338 ЦПК України скасував судові рішення та направив справи на новий розгляд у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливлювало встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до Голобутівської сільської ради Стрийського району Львівської області, ОСОБА_5, треті особи: Управління Держземагенства у Стрийському районі Львівської області, Реєстраційна служба Стрийського міськрайонного управління юстиції Львівської області, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 грудня 2016 року, ухвали Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року та рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 9 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

В.М. Сімоненко