АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/180/17 Головуючий у 1-ій інстанції
Провадження № 22-ц/774/1934/К/17 Ступак С.В.
Категорія - 26 (І) Доповідач: Барильська А.П.
У Х В А Л А

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Кислиця І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ПрАТ «ПівнГЗК»),Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі - Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він, працюючи протягом тривалого часу у відповідача в шкідливих умовах праці, отримав професійне захворювання, у зв'язку із чим висновком МСЕК від 01.11.2007 року йому первинно встановлено втрату професійної працездатності у розмірі 40% та третю групу інвалідності, які залишилися незмінними при наступних переоглядах та висновком МСЕК від 22.11.2016 року встановлені безстроково.

Вважає, що у зв'язку з отриманим професійним захворюванням йому спричинено моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню відповідачами, а тому просив суд стягнути на свою користь з кожного відповідача по 153600,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07.08.2017 року за заявою представника позивача ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_2 до Відділення Фонду про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та на його користь з ПрАТ «ПівнГЗК» стягнуто моральну шкоду в зв'язку з ушкодженням здоров'я в розмірі 35000,00 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, а також на користь держави - судовий збір в розмірі 640,00 грн. В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» ставить питання про зміну рішення суду в частині розміру стягнутої моральної шкоди та просить зменшити його, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що судом не встановлено вини відповідача у спричиненні моральної шкоди, що є обов'язковою умовою для її відшкодування, а також причинно-наслідкового зв'язку між діями самого позивача та професійним захворюванням, яке він отримав. Зокрема, судом не враховано, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та, оскільки причиною його професійного захворювання є тривалий час роботи в умовах впливу на організм шкідливих факторів, саме його дії стали причиною професійного захворювання, що свідчить про відсутність вини підприємства у заподіянні моральної шкоди позивачу, бо відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скоригував час дії шкідливих факторів виробництва. Вважає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами, а розмір моральної шкоди, що визначений судом до стягнення, є необґрунтованим та значно завищеним, не відповідає засадам виваженості, розумності і справедливості, а також характеру і тривалості фізичних та моральних страждань позивача.

Особи, які беруть участь у розгляді справи, будучи завчасно належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися й подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПрАТ «ПівнГЗК» підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача, починаючи з 16.02.1990 року по 05.02.2007 року, та займав посади помічника машиніста бурової установки та машиніста бурової установки. 05.02.2007 року був звільнений за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію (а.с. 10-11).

Починаючи з 16.02.1990 року й по момент звільнення ОСОБА_2 здійснював роботи, пов'язані з важкою фізичною працею під час ремонту та обслуговування бурової установки та отримав професійне захворювання з діагнозом: радикулопатія попереково-крижова білатеральна, оперативного втручання (11.12.2006 року) - видалення меж хребцевого диску з порушенням біомеханіки хребта другого - третього ступеню, стійким больовим синдромом.

Згідно з актом № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 вересня 2007 року причиною виникнення зазначеного професійного захворювання у ОСОБА_2 є робота впродовж 17 років в умовах впливу шкідливих факторів (а.с. 7-9).

Висновком МСЕК від 01 листопада 2007 року ОСОБА_2 первинно встановлено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 40% та третю групу інвалідності, які залишилися незмінними при наступних переоглядах та висновком МСЕК від 22 листопада 2016 року встановлені безстроково, починаючи з 01 листопада 2016 року (а.с. 5, 6, 53).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у зв'язку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачем ПрАТ «ПівнГЗК» з вини, якого її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України в «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 вересня 2007 року, причиною професійного захворювання позивача є робота в умовах впливу шкідливих факторів, що доводить вину відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу внаслідок отримання на виробництві професійного захворювання, яке виникло у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Оскільки порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», встановлено вищевказаним актом розслідування хронічного професійного захворювання, який є дійсним, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо відсутності вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги представника відповідача про відсутність причинного зв'язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, оскільки п. 19 акту № 21 розслідування хронічного професійного захворювання від 28 вересня 2007 року встановлено, що керівництво Першотравневого кар'єру ВАТ «ПівнГЗК» за період роботи ОСОБА_2 на підприємстві порушило ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці» (а.с 7-9).

Спростовуються й доводи представника відповідача щодо відсутності підстав відшкодування моральної шкоди ОСОБА_2 оскільки факт заподіяння моральної шкоди у зв'язку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування та періодичні обстеження, переносить щоденний фізичний біль та моральні переживання, позбавлений нормальних життєвих зв'язків, у зв'язку з тим, що професійне захворювання обмежує його життєву активність і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Посилання представника відповідача ПрАТ «ПівнГЗК» в апеляційній скарзі на те, що позивач з власної волі протягом тривалого часу виконував роботу в шкідливих умовах праці, а відповідач забезпечував його засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих факторів виробництва відповідно до норм законодавства, не приймаються до уваги колегією суддів, оскільки здійснення відповідачем заходів для забезпечення працівникам безпечних умов праці, які не усунули впливу негативних факторів, не впливають на право позивача на відшкодування завданої моральної шкоди за умови доведеності такої шкоди.

Виходячи із встановлених обставин, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку, що позивачу з вини відповідача була заподіяна моральна шкода, й саме на нього повинен бути покладений обов'язок з її відшкодування.

Отже, вищенаведене спростовує доводи представника відповідача в апеляційній скарзі щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди.

Погоджується колегія суддів і з розміром моральної шкоди стягнутої з відповідача на користь позивача, оскільки судом взято до уваги роз'яснення в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами щодо визначення розміру моральної шкоди залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та визначено розмір моральної шкоди з урахуванням фізичних та душевних страждань позивача, тривалості його роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача протягом 17 років, його стану здоров'я, та виходячи з засад розумності, виваженості та співмірності.

У зв'язку з чим колегія суддів визнає доводи апеляційної скарги представника відповідача про завищення розміру моральної шкоди та наявність підстав для його зменшення такими, що не заслуговують на увагу.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам законності та обґрунтованості й підстави для його зміни у відповідності до доводів апеляційної скарги відсутні, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду -залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 07 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: