Справа № 504/962/17
провадження №2/504/1482/17

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017с.м.т.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Доброва П.В.,
при секретарі Ємельяненко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с.м.т. Доброслав Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди,
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди посилаючись на те, що з 16.10.1992 року вона проходила військову службу у Збройних силах України, старший прапорщик, на теперішній час вже є військовим пенсіонером. З квітня 2014 року виключена зі списків військової частини НОМЕР_1 . За час проходження військової служби отримала захворювання, що пов`язане з проходженням військової служби. Визнана інвалідом ІІ групи внаслідок захворювання. Від травми отриманої у 1999 році під час проходження військової служби в неї розвинулись хвороби, стан здоров`я поступово погіршувався.
У зв`язку із погіршенням стану здоров`я вона позбавлена можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває страждання, порушена душевна рівновага, виражена у почуттях розпачу, тривоги, дратливості, у почуттях страху. Позивачка відчуває себе втраченою для суспільства та родини, оскільки не може допомогти своєї родині як матеріально так і фізично, повноцінно виконувати свої обов`язки. Значна частина пенсії, яку вона отримує як інвалід ІІ групи витрачається на придбання ліків та оздоровлення, постійні медичні огляди, санаторне лікування. Посилаючись на наведене, просить відшкодувати її моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн. яка була завдана її в результаті ушкодження здоров`я при виконанні обов`язків військової служби.
Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, однак від нього поступила письмова заява про слухання справи у їх відсутності з повним підтриманням позовних вимог.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про зайнятість в іншому суді з проханням перенести засідання на інший день та час.
Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більш як на один місяць.

Представник відповідача неодноразово надавав клопотання щодо перенесення розгляду справи у зв`язку із підготовкою заперечень та у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно копії паспорту позивач, ОСОБА_1 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 та є громадянкою України.

Згідно військового квітка серія НОМЕР_2 ОСОБА_1 16.10.1992 року прийнята до лав Збройних Сил СРСР та звільнена з лав Збройних Сил України 22.04.2014 року.
Відповідно до посвідчення серії № НОМЕР_3 від 14.06.2016 року, ОСОБА_1 є інвалідом армії ІІ групи. Посвідчення безстрокове і діє на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України у період з 16.10.1992 року по 22.04.2014 року.
Відповідно до свідоцтва про хворобу №752 від 21.10.2013 року в лютому 1999 році вона отримала травму голови, що в подальшому призвело до стійких наслідків закритої черепно мозкової травми, струсу головного мозку у вигляді дрібновогнищевої симптоматики, вегето судинної нестійкості з симпато - адреналіновими кризами.
Виписним епікризом №15398 про обстеження Позивачки у період з 26.02.2016 року по 04.03.2016 року та Виписним епікризом № 3975 про обстеження Позивачки у період з 04.10.2016 року по 12.10.2016 року у Військвово медичному клінічному центрі Південного регіону у м. Одеса зафіксовано, що ОСОБА_1 з 03.02.1999 року отримала травму голови, що призвело до стійких наслідків закритої черепно мозкової травми та в подальшому призвело до розвитку стійких наслідків закритої черепно мозкової травми у вигляді дисциркуляторна енцефалопатія 2-го ступеню змішаного ґенезу (після травматичного, гіпертонічного) зі стійким вестибулярним синдромом.
Також супутні захворювання:гіпертонічна хвороба 2-го ступеню, ІХС; атеросклеротичний кардіосклероз; пароксизмальна форма фібриляції перед сердець, СН 1 ст.; гіпертонічна ангіопатія сітківки обох очей; між хребцевий остеохондроз грудного, поперекового відділів хребта; деформуючий спондильоз на рівні Th5 Th11, деформуючий артроз реберно- хребцевих суглобів на рівні Th10, аномалія тропізму суглобових відростків L5 - S1 справа з больовим синдромом; деформуючий артроз обох колінних суглобів з больовим синдромом; хронічний панкреатит, нестійка ремісія.
Довідкою про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 20.04.2015 року №125590 визначена ступень втрати професійної працездатності 60%. 21.10.2013 року пройшла ВЛК та визнана обмежено придатною до військової служби, інвалідом ІІІ групи. В квітні 2016 року визнана інвалідом ІІ групи.
Згідно виписки з акта огляду медико санітарною експертною комісією до довідки серія АВ №0674049 від 01.05.2016 року встановлена ІІ група інвалідності за причиною: захворювання пов`язано з проходженням військової служби.
Відповідно до виписних епікризів ОСОБА_1 неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у зв`язку з хворобами, що розвинулися внаслідок отримання ушкоджень здоров`я під час виконання свого військового обов`язку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Збройних Силах України з 16 жовтня 1992 року по 22 квітня 2014 року та у лютому 1999 року отримала травму голови за наслідками якого 01.05.2016 року її було встановлено ІІ групу інвалідності.

Спір між сторонами виник з приводу відшкодування позивачу моральної шкоди за наслідками отриманої травми на підставі положень ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Так, статтею 17 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2011-XII (зі змінами та доповненнями на час розгляду справи) «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Оскільки судом встановлено, що призначена ІІ група інвалідності є наслідком захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби суд дійшов до висновку про виникнення права у позивача на відшкодування моральної шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначені Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1 ) фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна: 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт: 3) в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

В розумінні пункту третього Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - постанова ВСУ №4), під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - вчасною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості(п. 9 вказаної постанови).
Згідно пункту 4 Постанови ВСУ у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню, враховуючи тяжкість вимушених змін в житті позивачки та виходячи з засад розумності, з відповідача підлягає стягненню відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000,00грн.

Відповідно до вимог п.п. 1,2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за подання до суду першої інстанції позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 0,4 відсотка розміру мінімальної заробітної плати, що встановлена відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», що становить 640,00грн.

Керуючись ст. 56 Конституції України, ст. ст. 11, 23, 1167, 1174 ЦК України, ст.ст. 10, 88, 209, 213, 215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства Оборони України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Міністерства Оборони України на користь ОСОБА_1 25 00 (двадцять п`ять тисяч гривень) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди,

Стягнути із Міністерства Оборони України на користь держави судові витрати по справі 640,00грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Добров П.В.