У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Карпенко С.О., МаляренкаА.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення депозитних коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому зазначала, що у 2014 році між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» у м. Києві укладено договір банківського вкладу. Того ж дня позивачкою було розміщено на депозитному рахунку банку 14 400 грн. Оскільки умови депозитного договору передбачали можливість знімати кошти та відсотки з банківської картки, позивачка при виникненні необхідності знімала кошти, однак, на початку листопада 2015 року депозит був заблокований, внаслідок чого вона втратила можливість розпорядження власними депозитними коштами.

На початку грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» та Національного банку України (далі - НБУ) з листами-запитами щодо повернення депозитних коштів. ПАТ КБ «ПриватБанк» надав позивачу відповідь щодо неможливості надання виписки за карткою «Універсальна», порядку її поповнення, а також неможливості повернення депозитного вкладу, посилаючись на існування простроченої заборгованості за кредитною карткою. НБУ листом зазначив про те, що кредитні спори з комерційними банками не належать до його компетенції.

Просила стягнути з відповідача залишок коштів депозитного вкладу у розмірі 3 500 грн, 100 000 грн на відшкодування моральної шкоди та витрати на правову допомогу у розмірі 700 грн. Також просила розірвати договір № 2630/78/510563 про надання комплексних банківських послуг

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 3 500 грн, що знаходяться на депозитному рахунку, 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди, 700 грн витрат за надання правової допомоги. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у частині відшкодування моральної шкоди скасовано, у цій частині позову відмовлено. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволення позову та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не можуть бути задоволені з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 03 червня 2014 року у відділені ПАТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. С. Петлюри, 22, м. Київ, сторони уклали договір банківського вкладу № SAMDNWFD700, строком до 03 червня 2015 року на першочергову суму 14 440 грн, яку того ж дня позивачкою було внесено на рахунок банку. Умовами договору передбачено можливість зняття вкладних коштів з рахунку без розірвання договору.

Відповідно до п. п. 4−6 договору, дія договору припиняється з виплатою всієї суми вкладу разом із відсотками, згідно умов договору. Якщо по закінченню строку вкладу клієнт не заявив банку про намір повернути свої кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк

04 грудня 2015 року позивачка звернулася до банку із заявою про повернення залишку депозитного вкладу, проте, їй було відмовлено у цьому з посиланням на складнощі з обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку.

ОСОБА_4 є тимчасово переміщеною особою з Автономної Республіки Крим (далі - АР Крим), відповідно до довідки від 16 січня 2015 року № НОМЕР_1 (а. с. 12) та має на утриманні неповнолітню дитину, яка має проблеми із зором та потребує лікування, що підтверджується копіями свідоцтва про народження, консультативних висновків (а. с. 20−23) та виписного епікризу з історії хвороби (а. с. 79).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму, що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Колегія суддів погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що банк не виконав зобов'язання з повернення вкладу з посиланням на укладення договору банківського вкладу в АР Крим, що не відповідає встановленим обставинам справи.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав належних та допустимих доказів у силу вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України на спростування наявного у матеріалах справи договору банківського вкладу від 03 червня 2014 року № SAMDNWFD700 та квитанції про внесення позивачкою 14 400 грн у відділенні банку по вул. Петлюри, 22 у м. Києві на рахунок № НОМЕР_2, визначений умовами договору банківського вкладу (а. с. 7−9).

Відповідно до довідки по рахунках позивачки від 14 квітня 2017 року на рахунку № НОМЕР_2, відкритому на підставі договору від 03 червня 2014 року № SAMDNWFD700, на ньому обліковується залишок з урахуванням кредитного ліміту у розмірі 3 461 грн 47 коп. (а. с. 150).

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано відмовив у позовних вимогах про відшкодування моральної шкоди, оскільки ні законом, ні укладеним договором не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з відмовою банку повернути вклад або його частину на вимогу вкладника.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_4 та Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року та рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2016 року у незміненій апеляційним судом частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Карпенко С.О. МаляренкоА.В.