Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу Гулянич Тетяни Михайлівни, третя особа - приватний нотаріус Ужгородського нотаріального округу Форкош Мирослава Михайлівна, про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що вони із ОСОБА_9 перебувають в зареєстрованому шлюбі із 2003 року. У шлюбі на підставі договору купівлі - продажу у 2004 році придбанонерухоме майно, а саме:вбудовані приміщення площею 609 кв. м по АДРЕСА_1 У серпні 2016 року йому стало відомо, що ОСОБА_9 без його відома ще у 2013 році відчужила вказані вбудовані приміщення на користь своєї матері ОСОБА_10 на підставі договору дарування від 04 жовтня 2013 року.

29 лютого 2008 року нотаріально посвідчено його заяву, відповідно до якої він дав згоду своїй дружині ОСОБА_9 на виконання нею умов їй відомих наступних дій, серед яких є відчуження (продаж, дарування, міна, рента) нерухомого та рухомого майна, придбаного ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. При посвідченні згоди подружжя на розпорядження спільною сумісною власністю нотаріус зобов'язаний перевірити дієздатність особи, з'ясувати дійсні наміри, роз'яснити наслідки надання такої згоди, вчинити інші необхідні дії, і в такому випадку нотаріус посвідчує волевиявлення особи на розпорядження майном, тобто факт, викладений в посвідчувальному документі. Таким чином, приватний нотаріус не мала права посвідчувати договір дарування від 04 жовтня 2013 року на підставі заяви від 29 лютого 2008 року, на якій посвідчено лише справжність його підпису, а зобов'язана була витребувати у відповідачів його згоду на укладення договору дарування, посвідчену нотаріально у формі правочину, та тим самим з'ясувати дійсні наміри позивача щодо спірного майна станом на жовтень 2013 року, а не використовувати заяву більш ніж п'ятирічної давнини.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просив визнати недійсним та нікчемним договір дарування від 04 жовтня 2013 року, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_10

РішеннямУжгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідноч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що заявою від 29 лютого 2008 року ОСОБА_4 дав згоду своїй дружині ОСОБА_9 у тому числі на відчуження (продаж, дарування, міна, рента) нерухомого та рухомого майна, придбаного ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі. З урахуванням цієї заяви ОСОБА_9 04 жовтня 2013 року подарувала ОСОБА_10 набуте у шлюбі вбудоване приміщення площею 609, 3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. АДРЕСА_1. Законодавством не встановлено строк, на який видається заява щодо згоди подружжя на відчуження майна. Заява ОСОБА_4 про згоду на відчуження майна, придбаного подружжям під час перебування у зареєстрованому шлюбі, не мала встановленого строку терміну дії, а отже, є безстроковою і відображає відповідне волевиявлення іншого з подружжя.

Колегія суддів погоджується із висновками судів, оскільки згода ОСОБА_4 на відчуження його дружиною спільного майна подружжя посвідчена нотаріально, ним не відкликана, особливих умов щодо відчуження майна та строку її дії не містить, а тому оспорюваний договір дарування вчинено без порушень ст. 65 СК України.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що фактично письмова згода від 29 лютого 2008 року є довіреністю, а тому нотаріус при посвідченні договору дарування від 04 жовтня 2013 року зобов'язана була витребувати його згоду на вчинення цього правочину, спростовуються змістом заяви від 29 лютого 2008 року.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 10 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

В.І.Журавель

С.Ф. Хопта