Справа № 707/2-4086/2010
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., КОЖУХ О.А.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_5, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 8 грудня 2010 року, -

встановила:

ОСОБА_1 17.11.2010 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 мотивуючи наступним. Батьки сторін ОСОБА_6 і ОСОБА_7 під час перебування в шлюбі побудували будинок № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино Мукачівського району. 20.11.1977 ОСОБА_6 помер. На підставі рішення Виконкому Кольчинської селищної ради від 18.06.1981 № 52 мати сторін ОСОБА_7 20.10.1981 зареєструвала в Мукачівському БТІ за реєстровим № 229 право власності на будинок у цілому за собою. 08.04.1996 ОСОБА_7 померла.

Перед смертю ОСОБА_7 запевняла, що розпорядиться майном на користь позивача ОСОБА_1, однак, не встигла цього зробити. У позивача та відповідачів була також сестра ОСОБА_8, яка померла 22.07.2010. Позивач і відповідачі є спадкоємцями першої черги за матірю, відповідачі на момент відкриття спадщини не проживали у спадковому будинку, заяви про прийняття спадщини не подавали, на майно не претендують, визнають право позивача на нього. ОСОБА_1 зареєстрована в будинку, проживала в ньому на момент смерті матері, тому прийняла спадщину в порядку ст. 549 ч. 1 п. 1 ЦК Української РСР (1963 р.) шляхом фактичного вступу в управління й володіння спадковим майном. Водночас позивач не може оформити спадщину в нотаріальній конторі, оскільки необхідна технічна документація після смерті спадкодавця не збереглася.

Враховуючи, що відповідачі не заперечують проти визнання судовим порядком права власності на майно за позивачем у порядку спадкування, позивач ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на спадковий будинок № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино Мукачівського району в цілому в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_7

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 08.12.2010 позов задоволено, визнано за ОСОБА_1 право власності на спадковий будинок № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино Мукачівського району, вирішено питання про судові витрати.

Учасниками процесу рішення суду не оскаржувалося. В порядку ст. 292 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі у справі, в якій суд вирішив питання про її права та обовязки, рішення суду оскаржив як незаконне ОСОБА_4. Посилається, зокрема, на те, що є сином ОСОБА_8, з часу свого народження проживав і був зареєстрований у спірному будинку. Потім відбував покарання у виправних колоніях і після отримання 26.04.2016 нового паспорта громадянина України, де був відсутній штамп про реєстрацію місця проживання, зясував, що його визнано таким, що втратив право користування будинком № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино, потім йому стало відомого, що право власності на будинок зареєстровано за ОСОБА_1 Однак, його мати ОСОБА_8 теж прийняла спадщину за ОСОБА_7, проживала в цьому будинку і від спадщини не відмовлялася. Суд ухвалив рішення щодо прав на спадкове майно до спливу шести місяців після смерті його матері ОСОБА_8 і без залучення до участі в справі її спадкоємців, одним із них є апелянт, який був зареєстрований у будинку на момент смерті своєї матері. Таким чином, оскаржуване рішення суду, копію якого ОСОБА_4 отримав 28.12.2016, безпосереднього впливає на його цивільні права та обовязки. Спадкоємцями ОСОБА_8 є троє її синів, які не були залучені до участі в справі. Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників: апелянта ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5, яка скаргу підтримала, позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_9, яка апеляцію не визнала, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Предявляючи позов ОСОБА_1 і задовольняючи його суд першої інстанції виходили з того, що позивач і відповідачі є єдиними спадкоємцями спірного майна, позивач прийняв спадщину, відповідачі визнали позов, тому його слід задовольнити. Однак, погодитись із рішенням суду не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неповного зясування обставин справи, неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. При апеляційному розгляді справи встановлені такі факти і обставини.

20.11.1977 помер ОСОБА_6, а 08.04.1996 померла ОСОБА_7 (а.с. 7, 8), які були батьками ОСОБА_2 (28.10.1946 р.н.), ОСОБА_8 (21.09.1950 р.н.), ОСОБА_1 (13.04.1953 р.н.) і ОСОБА_3 (15.06.1955 р.н.) (а.с. 9-13, 22, 23, 45-46).

Документально підтверджено (а.с. 55, 56, 60 та ін.) і не заперечується сторонами, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_8 Даними домової книги будинку № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино, довідкою Мукачівського МДМПТІ від 24.11.1998 № 4003, що були наявні на час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 18-20), зафіксовано, що в будинку мешкали, зокрема, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_8 померла 22.07.2010 (а.с. 6, 44).

Довідками Виконкому Кольчинської селищної ради Мукачівського району від 30.12.2016 № 4761 і № 4762, листом Кольчинської селищної ради від 30.12.2016 № 02-9-6/747 підтверджується, що в будинку № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино були зареєстровані:

на час смерті 08.04.1996 ОСОБА_7:

донька ОСОБА_8, внуки ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_10;

донька ОСОБА_1, зять ОСОБА_12, внуки ОСОБА_13, (1973 р.н.), ОСОБА_14 (1973 р.н.), внучка ОСОБА_15 (1986 р.н.);

на час смерті 22.07.2010 ОСОБА_8:

сини ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_10;

сестра ОСОБА_1, чоловік сестри ОСОБА_12, племінники ОСОБА_15, ОСОБА_14, племінниця ОСОБА_15

Отже, факт прийняття ОСОБА_8 спадщини за ОСОБА_7 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК Української РСР (1963 р.), тут і далі норми матеріального права в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів) убачається з наведених вище обставин і не заперечується ніким з учасників процесу по суті. Після смерті ОСОБА_8 відкрилася спадщина на майно, що їй належало (ст.ст. 1216-1218, 1220-1223, 1268, 1273 ЦК України (2003 р.)), у справі немає даних про відмову її спадкоємців від спадщини.

Позивач ОСОБА_1 не повідомила у заяві про дійсні обставини спадкування щодо спірного будинку, зокрема, про спадкування сестрою ОСОБА_8, про наявність у неї дітей та обставини щодо спадкування власне за ОСОБА_8 (вчинення будь-ким юридично значимих дій, що свідчать про прийняття чи про відмову від прийняття спадщини, невчинення відповідних дій тощо), а суд першої інстанції ці обставини не перевіряв, хоча мав для цього підстави і певні матеріали. Окрім цього, з матеріалів справи вбачається, що на будинок № 64 (потім - № 65) по вул. Корятовича в смт. Кольчино Мукачівського району заводилася інвентаризаційна справа № 40/229, технічна інвентаризація проводилася 14.04.1980, у довідці від 24.11.1998 № 4003, що видавалася Мукачівським МДМПТІ на імя ОСОБА_8, вказувалося на належність будинку в цілому ОСОБА_7 (а.с. 14-17, 19), проте, ані рішення Виконкому Кольчинської селищної ради від 18.06.1981 № 52, ані даних про реєстрацію будинку чи права власності, на які посилався позивач, у справі на час її розгляду судом першої інстанції немає.

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка предявила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 26 ч. 1, ст.ст. 30, 33 ЦПК України). Спір щодо права на спадкування, щодо спадкової маси тощо (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями, відповідачами у справі за позовом особи, яка вимагає визнання права власності на майно в порядку спадкування, є спадкоємці, які прийняли спадщину.

Суд першої інстанції не зясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не зясував та не перевірив обставин стосовно того, чи мало місце спадкування як за ОСОБА_7, так і за ОСОБА_8, якщо так, то як саме відбувалося спадкування, яким, з огляду на наявність документів щодо будинку, був склад спадщини, суд не зясував питання про коло спадкоємців та не перевірив тверджень позивача щодо відсутності окрім нього та названих ним відповідачів інших спадкоємців. За обставинами справи, питання про право власності на спірний будинок не могло вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо руху майнових прав після смерті ОСОБА_7, врахування прав ОСОБА_8 щодо спірного майна і, відповідно, без урахування прав і/або наявності чи відсутності конкретних дій власне її спадкоємців. Питання про майнові (спадкові) права ОСОБА_1 взаємоповязане із питанням щодо відповідних прав інших спадкоємців, які прийняли спадщину, що з них принаймні ОСОБА_4 одноосібне право ОСОБА_1 на спадкове майно наразі заперечує.

ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою про визнання за нею одноосібного права власності на будинок в порядку спадкування лише після смерті ОСОБА_8 і поставила по суті питання також і щодо майнових прав, які належали ОСОБА_8, тому безвідносно до того, що заявлено вимогу про спадкування саме за ОСОБА_7, позивачу належало взяти до уваги дійсні обставини спадкування та правила розгляду відповідних спорів. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1, ст. 1298 ч. 1 ЦК України (2003 р.)), тобто, до встановленого законом строку для прийняття спадщини право на нерухоме майно, яке входить до складу спадщини, не може бути оформлене, а відповідні документи не можуть бути видані, позаяк це апріорі порушує права спадкоємців, які в силу різних обставин вправі і можуть реалізувати своє право і в останній день відповідного строку.

Тим часом, ОСОБА_1 предявила позов менше ніж через чотири місяці після смерті ОСОБА_8, а суд першої інстанції ухвалив рішення менше ніж через пять місяців після її смерті, рішення суду не було оскаржене, тому набрало законної сили 18.12.2010, усі ці факти мали місце менш ніж у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_8 Вже лиш ці обставини виключають законність рішення суду, що оскаржене одним зі спадкоємців. Утім, саме на підставі зазначеного рішення суду ОСОБА_1 11.03.2011 зареєструвала своє право власності на будинок № 65 по вул. Корятовича в смт. Кольчино Мукачівського району, як це випливає з Інформаційної довідки від 25.12.2016 № 76915786 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с. 47-48).

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, саме відповідачу належить право визнавати, заперечувати позов, укладати мирову угоду (ст. 10 ч. 3, ст. 31 ч.ч. 2, 3, ст. 60 ч. 1, ст.ст. 128, 174, 175); предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 60 ч. 3, ст. 179 ч. 1). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що тягнуть у позивача виникнення прав на спадкове майно, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі).

Визнання позову має правове значення, якщо зроблене належним відповідачем, суд у разі визнання відповідачем позову лише за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову, якщо ж визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 174 ч.ч. 1, 4 ЦПК України). Зважаючи на обставини справи, визнання позову відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суперечить закону, порушує права інших осіб, тому необґрунтовано було прийняте судом. Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 10 ч. 4, ст. 33, ст. 130 ч. 1, ч. 6 п.п. 1, 2, 8, ст. 160 ч. 2 ЦПК України, питання про участь спадкоємця (спадкоємців) ОСОБА_8 у справі не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності усіх належних відповідачів для вирішення спору щодо сторін по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 292 ч. 1 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав законних підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на будинок в цілому в порядку спадкування за законом за ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.ст. 1220, 1261, 1268 ЦК України (2003 р.), суд не визначився, нормами якого закону (Розділ VII «Спадкове право» ЦК Української РСР (1963 р.), Книга шоста «Спадкове право» ЦК України (2003 р.)) слід керуватися у спірних правовідносинах, тож дійшов хибного та передчасного висновку про можливість задоволення позову. Інші доводи, які наводилися в апеляційній скарзі (відсутність правовстановлюючих документів на будинок, зясування питання про те, чи зверталася ОСОБА_1 по відповідне свідоцтво до нотаріуса, чи одержала у передбачений законодавством спосіб відмову у видачі свідоцтва тощо) теж мають відповідне значення, однак, у процесі за участю належних сторін. У даній справі порушення судом норм передусім процесуального права призвело до неправильного вирішення справи і є достатнім для скасування рішення суду із відмовою в позові. Питання обґрунтованості позову по суті як таке, доведеності обставин, які підлягають доказуванню, інші обставини наразі значення не мають.

Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України, апеляцію ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення суду, яке не відповідає вимогам 212-215 ЦПК України, скасувати, в позові ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 8 грудня 2010 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання права власності на майно в порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді