Справа № 647/1967/17
№ провадження 2/647/720/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області

у складі: головуючого - судді Миргород В.С.

при секретарі - Татаровській І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н від 07.10.2008 року остання отримала кредит у розмірі 3600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Банк свої зобов'язання перед відповідачем виконав у повному обсязі. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що заява підписана разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», уклала між нею та банком договір, однак, зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 31.07.2017 року має заборгованість - 71648,96 грн., з яких: 3595,47 грн. - заборгованість за кредитом; 60353,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3399,95 грн. - штраф (процентна складова). У зв'язку з вищевикладеним, позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 71648,96 грн. та судові витрати в розмірі 1600,00 грн.

У судове засідання представник позивача не з'явився, згідно заяви просив справу розглянути у його відсутність, підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та надав суду письмові пояснення, згідно яких:

Пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг строк позовної давності за кредитним договором, щодо вимог про повернення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки (пені та штрафів) був збільшений до 50 років.

Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Безпосередньо в загально прийнятих договорах істотні умови мають чіткий строк виконання та точний щомісячний платіж визначений чітко в грошових одиницях - ануїтет, тощо.

Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов'язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту.

Кредитна картка є поновлювальною кредитною лінією, тобто це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту. Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні Картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 03.2014 року.

Банк звернувся до суду з даним позовом 30.08.2017 року - до спливу строку позовної давності. Тому строк позовної давності дотримано при зверненні до суду.

Крім того, зазначає, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконувала свої зобов'язання за кредитом, що свідчить про те, що знала про умови кредитування та визнав свої зобов'язання за договором.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову та надала заяву, згідно якої просила застосувати строк позовної давності, так як останній платіж був нею здійснений 07.05.2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 статті 10 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України.

Заслухавши пояснення відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, докази надані сторонами, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.10.2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № б/н, згідно якого остання отримала кредит у розмірі 3600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ПАТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником прав та обов'язків ЗАТ КБ «ПриватБанк», у зв'язку з чим на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінено найменування з ЗАТ КБ «ПриватБанк» на ПАТ КБ «ПриватБанк», що зазначено у п. 1.1 Статуту ПАТ КБ «ПриватБанк».

17.07.2009 року проведено реєстрацію вказаних змін (номер запису в ЄДРПОУ 8006727).

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 3.2 п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт має право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

ОСОБА_1 підтвердила свою згоду тим, що підписала заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», уклавши з Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві.

Умовами Договору передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплату нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг Договір діє на протязі12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Принцип повернення строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку у визначений кредитним договором строк з відповідною сплатою за його користування.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Відповідно до умов кредитного договору - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн.+5% від суми позову.

Відповідач порушила умови договору в частині несплати відсотків за його користування та не виконала взяті на себе зобов'язання, тобто в односторонньому порядку відмовилася від виконання договірних зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 31.07.2017 року, заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів становить - 71648,96 грн., з яких: 3595,47 грн. - заборгованість за кредитом; 60353,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4050,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг - 250,00 грн. - штраф (фіксована частина) та 3399,95 грн. - штраф (процентна складова).

З наданих суду позивачем розрахунків вбачається, що останній раз відповідачка проводила оплату боргу 07.05.2014 року ( а.с.6), натомість позивач звернувся до суду з позовом 04.09.2017 року тобто зі спливом встановленого законом строку позовної давності.

20.09.2017 року відповідачка звернулась до суду з заявою про застосування строку позовної давності.

Враховуючи заяву відповідача про застосування строків позовної давності на підставі ст. ст. 256-258 ЦК України, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності встановлюється в три роки.

Частина 2 статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Зокрема, пунктом 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що строк позовної давності до вимог Банку про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів, витрат Банку складає 50 років.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Виходячи з правового аналізу вказаних норм та пункту 1.1.7.31 Умов та правил надання банківських послуг, яким установлено позовну давність тривалістю в п'ятдесят років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Крім того, у заяві позичальника, домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 11 березня 2015 року (справа №6-16 цс 15), яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів).

Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Отже, суд, виходячи з вищевикладеного вважає за необхідне при розгляді даної справи керуватися строком позовної давності, який передбачений законом, а не договором.

Частиною 1 статті 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно довідки від 30.09.2017 року №30.1.0.0/2-20170830/1900, відповідач згідно кредитного договору б/н від 07.10.2008 року отримала картки №458347 та 580218, остання з яких має термін дії до останнього дня 03.2014 року.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором № б/н від 07.10.2008 року, вбачається, що останнє зарахування коштів в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором відбулося 07.05.2014 року в розмірі 200 грн. 00 коп.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі № 6-160цс14: «Відповідно до статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Таким чином, перебіг строку позовної давності почався з 07.05.2014 року з кінцевим терміном 07.05.2017 року, а позивач звернувся з позовом до суду 15.08.2017 року, тобто після сплину строку позовної давності, визначеним ст. 257 ЦК України.

Отже, на час звернення позивача до суду у останнього сплинув строк позовної давності по вимогах про стягнення до основної вимоги.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі - є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач у встановленому законом порядку заявив про застосування строку позовної давності.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що в задоволенні позову слід відмовити з мотивів пропуску строку позовної давності.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 15, 30, 37, 60, 88, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, ст. п. 1 ч. 2 ст. 11, 207, 257-259, 264,267, 509, 525, 526, 527, 530, 1049, 1054 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з часу проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, встановлених ст..294 ЦПК України, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала не знайде підстав для поновлення строку про що постановляється ухвала.

Суддя В. С. Миргород