Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1383/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Галаган О. В.
Доповідач Чельник О. І.
УХВАЛА

іменем України

13.07.2017 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Авраменко Т.М., Мурашка С.І.

за участі секретаря: Двоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 26 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Кіровський відділ ДРАЦС Реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградської області про визнання шлюбу та заповіту недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила: визнати недійсним шлюб, укладений 01 липня 2011 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348; визнати заповіт від 21 червня 2013 року, складений ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за № 491- недійсним. Позивач зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1. У встановлений законом строк ОСОБА_2 звернулася із заявою про прийняття спадщини до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №2, де їй було повідомлено, що її мати одружилася з відповідачем по справі та склала заповіт на його ім'я, в якому заповіла все своє майно ОСОБА_3. Вказувала, що вона постійно здійснювала догляд за матір'ю, піклувалася про її здоров'я і намагалась її вилікувати. Крім того, на момент смерті ОСОБА_5 проживала разом з нею. Здійснення всіх послуг, пов'язаних із проведенням похорон, після смерті матері теж було проведено нею. Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, укладений 01.07.2011 і заповіт від 21.06.2013, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4, просила визнати недійсними, оскільки на момент підписання заповіту її покійна мати мала вади зору, була майже сліпою, а тому не мала можливості бачити текст заповіту, свідки посвідчення заповіту, які мали б обов'язково бути присутніми при посвідченні заповіту відсутні. Вказала, що при реєстрації шлюбу в органі ДРАЦС були порушення передбачених законом умов укладання шлюбу, а саме заяву на укладення шлюбу писала не її мати, а інша особа, ймовірно сам відповідач. Позивач просила врахувати, що ОСОБА_5 зловживала спиртними напоями, під їх впливом відповідач маніпулював її діями.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 26 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апелянт вказує, що суд не взяв до уваги ту обставину, що заповіт посвідчений в присутності особи, на користь якої заповідалось спадкове майно, відповідно порушено таємницю заповіту. Зазначила, що суд не дав належної оцінки показанням свідків, які підтвердили, що ОСОБА_5 мала поганий зір, який не дозволив би їй самостійно прочитати текст заповіту, а тому його посвідчення вимагало присутності не менш як двох свідків.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 доводи ОСОБА_2 не визнає та вказує, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується письмовими доказами по справі, що 01.07.2011 між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстровано шлюб, актовий запис №348.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1.

Встановлено, що ОСОБА_2 є дочкою померлої. В установлений законом строк вона прийняла спадщину шляхом подачі до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 заяви про прийняття спадщини за законом після смерті матері.

Нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори №2 її було повідомлено, що 21.06.2013 ОСОБА_5 було складено заповіт на все майно на відповідача, яким змінено порядок спадкування за законом.

Відповідно до заповіту від 21.06.2013 ОСОБА_5 заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом має право, відповідачу. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 491 (т.2 а.с.1).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з обставин справи та досліджених в судовому засіданні доказів, які дають підстави для висновку, що позивачем не доведено ті обставини, на які вона посилається в позові. Порушень щодо оформлення та посвідчення спірного заповіту та укладеного шлюбу, за якими наступає недійсність правочину, не встановлено.

Вказаний висновок відповідає обставинам справи, яким суд дав належну правову оцінку.

За правилами ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно зі ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Статтею 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Відповідно до ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої ст.207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

При цьому, за своєю юридичною природою заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені зокрема ч. 3 ст. 203 ЦК України, згідно з якою волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

За ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я ОСОБА_5 з медичної карти № 6306, ОСОБА_5 знаходилась на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з 02.07.2008 по 07.07.2008 з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей (т.1 а.с.98).

Згідно з висновком експерта від 19.11.2015 №3, наданим на підставі записів в амбулаторній карті лікаря-неврапотолога, лікаря психіатра, ОСОБА_5 страждала на наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ст.), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. Згідно з записами в амбулаторній карті ОСОБА_5 станом на 17.01.2014 мала гостроту зору правого ока - 0,05, лівого ока - 0. В наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані - відсутні. Враховуючи гостроту зору правого ока, яка мала місце, та відсутність гостроти зору лівого ока, малоймовірна можливість читання тексту (а.с.8-10).

Тобто, вищезазначеною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент підписання оспорюваного заповіту самостійно прочитати його текст.

Разом з тим в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що ОСОБА_5 було встановлено групу інвалідності у зв'язку з вадами зору, чи інші докази, які б свідчили про повну відсутність зору померлої в матеріалах справи відсутні. Відсутній також категоричний висновок про те, що ОСОБА_5 не могла самостійно прочитати заповіт.

Згідно з ч.2 ст.1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках.

Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Отже, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що присутність свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою лише у тому випадку, якщо заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, у такому випадку, свідки, при яких було здійснено посвідчення заповіту зачитують його вголос і ставлять свої підписи, про що зазначається в заповіті. Проте, як вбачається зі змісту заповіту, під час його посвідчення свідки присутні не були. Факт самостійного прочитання тексту заповіту заповідачем підтверджується власноруч зробленим записом «ОСОБА_5. Підпис». Факт належності ОСОБА_5 підпису і вищевикладеного запису в заповіті у стороною позивача у даній справі не оспорюється.

Крім того, з письмових пояснень приватного нотаріуса ОСОБА_4 убачається, що при посвідченні заповіту в кабінеті крім нотаріуса та ОСОБА_5сторонніх осіб не було. А тому будь-якого тиску зі сторони, як фізичного. Так і морального на ОСОБА_5 здійснено не було, тому складання та посвідчення заповіту на ім'я її чоловіка - ОСОБА_3 було її вільним волевиявленням. ОСОБА_5 самостійно проситала, а потім власноручно підписала заповіт (т.1 а.с.167).

Зазначене підтверджується показами свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які ствеерджували, що ОСОБА_5 хоч і мала вади зору, проте, користуючись окулярами читала, а тому цілком могла прочитати текст заповіту без сторонньої допомоги.

Доводи апеляційної скарги щодо фізичної неможливості особисто прочитати заповіт ОСОБА_5 через її захворювання, які виключають вірогідність бачити шрифт такого розміру, яким було надруковано заповіт, спростовуються висновками експертизи від 19.11.2015 №3, проведеної в іншій цивільній справі, по визначенню стану здоров'я громадянки ОСОБА_5, відповідно до якої члени комісії дійшли висновку, що категорично стверджувати, що вона могла або ж не могла розрізняти текст неможливо.

Таким чином, посилання позивача на недодержання в момент вчинення заповіту вимог щодо порядку його підписання ґрунтується на його припущеннях.

Цивільний процесуальний закон зобов'язує учасників процесу довести суду ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання позивача на те, що заповіт складений в присутності особи, на користь якої заповідалось майно, тобто з порушенням його таємниці є безпідставними та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Статтями 40, 41 СК України передбачено підстави, з яких суд може визнати шлюб недійсним.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» за рішенням суду шлюб обов'язково визнається недійсним, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка, а також у разі його фіктивності (ст.40 СК). Шлюб не може бути визнано недійсним, якщо на момент розгляду справи відпали обставини, які засвідчують відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю.

У випадках, передбачених ст. 41 СК України, шлюб за рішенням суду може бути визнаний недійсним. У даному разі вирішення цього питання залежить від встановлених судом обставин. СК України вказує на підстави, за яких шлюб може бути визнано недійсним, зокрема коли шлюб було укладено між усиновлювачем і усиновленою дитиною; двоюрідними братом і сестрою чи іншими родичами; з особою, яка не досягла шлюбного віку, тощо. Разом з тим, наявності одного із вказаних фактів недостатньо для визнання шлюбу недійсним. Таким чином, вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Із матеріалів справи убачається, що згідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу від 31.05.2011 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 01.07.2011, але жодних із підстав, передбачених СК України, для визнання його недійсним як в суді першої інстанції так і в апеляційному суді, не встановлено. Доводи про те, що ОСОБА_5 не могла самостійно написати заяву про державну реєстрацію шлюбу (т.1 а.с.232) ґрунтуються виключно на припущеннях. Підпису ОСОБА_5 у вказаній заяві сторона позивача не оспорює.

Виходячи з викладеного вище судова колегія не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним через відсутність свідків при його посвідченні, оскільки за наведених обставин справи їх присутність при посвідченні заповіту не є обов'язковою. Підстави для визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем, у суду відсутні

Таким чином, судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленими обставинами справи і не може бути скасоване з підстав викладених в апеляційній скарзі.

За таких підстав, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда області від 26 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя: О.І. Чельник

Судді: Т.М. Авраменко

С.І.Мурашко