АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

представника відповідача

Міністерства енергетики та

вугільної промисловості України ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, в якому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 44 216,33 грн. (а.с. 1-4).

Під час розгляду справи, за клопотанням позивача, до участі у справі в якості співвідповідача було залучене ДП «Луганськвугілля» (а.с. 30-32, 72).

У заяві про збільшення позовних вимог позивачка просила стягнути солідарно з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України та ДП «Луганськвугілля» заборгованість по заробітній платі в сумі 44 216,33 грн. (а.с. 47-50).

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що з 2008 року вона працювала в ДП «Луганськвугілля» на посаді головного економіста бухгалтерії. 29.02.2016 була звільнена за власним бажанням (наказ № 126/к від 29.02.2016). При звільненні підприємство не здійснило з нею повний розрахунок. Заборгованість по заробітній платі складає 44 216,33 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Відповідач ДП «Луганськвугілля» заснований на державній власності згідно із наказом Мінпаливенерго України від 13.02.2003 № 82 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Отже вважає, що відповідальність за несвоєчасну виплату заробітної плати мають нести відповідачі разом, оскільки ДП «Луганськвугілля» знаходиться в стані припинення, а Міністерство є органом управління підприємства.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 02.08.2017 позов задоволено частково - стягнуто з ДП «Луганськвугілля» на користь ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі у розмірі 44 216,33 грн. (а.с. 86-88)

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідачів заборгованість у солідарному порядку. Вказує, що суд першої інстанції в порушення ст.ст. 540-545 ЦК України не врахував той факт, що відповідачі в даному випадку мають нести солідарну відповідальність, так як Міністерство енергетики та вугільної промисловості України є єдиним засновником ДП «Луганськвугілля» та здійснює управління ним.

Представник відповідача Міністерства енергетики та вугільної промисловості України в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю і необґрунтованістю та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином за відомими суду адресами. Позивачка в апеляційній скарзі просила розглянути справу без її участі. З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представника відповідача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ДП «Луганськвугілля», з яким позивачка перебувала у трудових відносинах, не виконало вимог трудового законодавства щодо оплати праці і при звільненні позивачки не виплатило їй заробітну плату, яка підлягає стягненню за рішенням суду. При цьому, суд не вбачав належних правових підстав для стягнення заборгованості з відповідачів у солідарному порядку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 працювала на Державному підприємстві «Луганськвугілля» на посаді головного економіста 20.05.2008. Наказом № 126/к від 29.02.2016 її було звільнено з займаної посади за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України (а.с. 9-11).

Як вбачається з наданої ДП «Луганськвугілля» довідки від 29.02.2016 заборгованість по заробітній платі станом на 01.03.2016 становить 44 216,33 грн. зокрема: за липень 2014 - 600,95 грн., за вересень 2015 - 4 554,00 грн., за жовтень 2015 - 4 512,00 грн., за листопад 2015 - 4 991,00 грн., за грудень 2015 - 8 994,64 грн., за січень 2016 - 4 238,00 грн., за лютий 2016 - 16 825,74 грн. (а.с. 8).

Даних про виплату позивачці заборгованості по заробітній платі відповідачами суду не надано.

Зі змісту Статуту ДП «Луганськвугілля» вбачається, що підприємство засноване згідно з наказом Мінпаливенерго України від 13.02.2003 № 82 та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Відповідно до п. 2.1. Статуту підприємства, останнє створене з метою виробництва продукції, виконання робіт надання послуг для отримання прибутку.

Пунктом 5.2.2. Статуту передбачено, що підприємство несе відвічальність за несвоєчасну виплату заробітної плати, інших встановлених законом виплат працівникам.

Положеннями ч. 1 ст. 74 ГК України державне комерційне підприємство є суб'єктом підприємницької діяльності, діє на основі статуту або модельного статуту і несе відповідальність за наслідки своєї діяльності усім належним йому на праві господарського відання майном згідно з цим Кодексом та іншими законами, прийнятими відповідно до цього Кодексу.

Положеннями ч. 5 ГК України в свою чергу встановлено, що держава та орган, до сфери управління якого входить державне комерційне підприємство, не несуть відповідальності за його зобов'язаннями, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Згідно із ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Статтею 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Встановивши вищевказані фактичні обставини справи, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та вірно застосувавши норми права, які регулюють виниклі спірні правовідносини сторін, суд першої інстанції дійшов цілком обґрунтованого висновку про порушення трудових прав позивача у зв'язку з невиплатою їй заробітної плати і, в той же час, правомірно стягнув таку заборгованість саме з ДП «Луганськвугілля», оскільки саме з ним позивачка перебувала у трудових відносинах, а отже саме на роботодавця закон покладає обов'язок виплати заробітної плати.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідачі мають нести солідарну відповідальність і заборгованість підлягає стягненню з відповідачів у солідарному порядку, не ґрунтуються на вимогах вищеаналізованих норм матеріального права. Посилання на необхідність застосування положень ст.ст. 540-545 ЦК України також є безпідставним, оскільки ці норми закону не підлягають застосуванню до даних правовідносин, адже останні не урегульовують питання солідарної відповідальності роботодавця (підприємства, установи, організації) та його власника (засновника, управителя тощо) перед працівником за невиплату останньому заробітної плати.

При цьому, також слід наголосити, що посилання позивача на те, що підприємство перебуває у стані припинення також не може бути підставою для стягнення з відповідачів заборгованості в солідарному порядку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є безпідставними і необґрунтованими і не можуть вплинути на законність ухваленого судом рішення.

З вищенаведеного вбачається, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Суздальцевої Наталії Вікторівни - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, Державного підприємства «Луганськвугілля» про стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва