Справа № 371/806/17 Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/5000/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 46 14.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки площею 0,1326 га та житлового будинку, який на ній розміщений, розташованих по АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_2, - є його сусідкою по межі з лівої сторони від входу з вул. Пушкіна, вчинила дії по самовільному захопленню частини земельної ділянки і колодязя та знищенню його майна, чим завдала йому шкоди. У 2005 році вона перенесла його огорожу, в результаті чого колодязь під № 2 незаконно перейшов у її власність, що позбавило його можливості користуватися ним.

Просив у судовому порядку зобов'язати ОСОБА_2 звільнити та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, частину земельної ділянки площею 0,0001 га, розташованої по АДРЕСА_1 є накладеною на земельну ділянку, належну ОСОБА_3

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі наданих позивачем письмових доказів дії відповідача необхідно кваліфікувати як самовільне зайняття частини земельної ділянки площею 0,0001 га, що тягне за собою наслідки, передбачені статтею 212 ЗК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Аналогічне правило закріплено в частині 1 статті 153 ЗК України, за якою власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України.

Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно зі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За положеннями частини 2 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 № 7 захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною 3 статті 152 ЗК України шляхом : визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів захисту (стаття 16 ЦК України).

Судом першої інстанції встановлено, що позивач є власником житлового будинку під АДРЕСА_1 та двох земельних ділянок: площею 0,10 га, що має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та площею 0, 0326 га, що має цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Земельні ділянки розташовані по АДРЕСА_1.

Вказані обставини підтверджені договором купівлі-продажу жилого будинку та договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченими державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 05 травня 2003 року, державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, виданими 05 травня 2005 року.

Належні позивачу на праві власності земельні ділянки межують із земельними ділянками, розташованими по АДРЕСА_2. Власником житлового будинку АДРЕСА_2 та земельних ділянок, призначених для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0580 є відповідач ОСОБА_2

Вказані обставини підтверджені договором дарування жилого будинку та договором дарування земельної ділянки, посвідченими державним нотаріусом Миронівської районної державної нотаріальної контори 24 червня 2003 року, Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4244341, виданим Білоцерківським МБТІ 25 липня 2004 року, державними актами на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_4 та серії НОМЕР_3, виданими 29 вересня 2005 року.

Відповідно до положень ст.ст. 91, 103 ЗК України власники земельних ділянок зобов'язані дотримуватися правил добросусідства, не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Статтею 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

В судовому засіданні встановлено, що частина земельної ділянки, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0001 га, яка згідно державного акта на право власності на земельну ділянку належить позивачу, зайнята відповідачем.

Межі земельної ділянки, належної позивачу, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, були визначені виконавцем топографо-геодезичних робіт, межові знаки передані власнику земельної ділянки на зберіганні, що підтверджено актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання ОСОБА_3 від 29 березня 2017 року.

Вказані письмові документи виготовлені на замовлення позивача товариством з обмеженою відповідальністю «Земфонд» на підставі договору, укладеного з позивачем 20 березня 2017 року, предметом якого було виконання топографо-геодезичних робіт.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову, оскільки відповідач перешкоджає власнику вільно користуватись частиною належної йому земельної ділянки площею 0,0001 га, і з метою відновлення його порушеного права необхідно покласти на відповідача обов'язок усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом її звільнення та приведення до стану, придатного для використання за цільовим призначенням.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та тлумачення норм матеріального права, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

Доводи апелянта про порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки повністю спростовуються зазначеними належними та допустимими доказами по справі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи і нормам матеріального та процесуального права.

Доводів, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення апеляційна скарга в собі не містить.

При таких обставинах судом першої інстанції повно і всебічно з'ясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 15 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: