Справа № 243/9126/17
Провадження № 2/243/4180/2017
21 листопада 2017 року м. Словянськ
Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона є власницею квартири № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області, в якій значиться зареєстрованим відповідач. Однак фактично, з вересня 2016 року ОСОБА_2 за вказаною адресою не проживає, виїхав на постійне місце проживання до Російської Федерації, його речі в уквартирі відсутні. Зважаючи на те, що ОСОБА_2 вже протягом тривалого часу не проживає у вказаній квартирі, а добровільно знятися з реєстрації за вищезазначеною адресою він не бажає, позивачка була змушена звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області.
В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не зявилася, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Відповідач ОСОБА_2, який був належним чином повідомлений про день та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суду не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
Представник третьої особи - Слов'янської міської ради, до судового засідання не зявився, але від міського голови надійшла заява про розгляд справи без участі представника та рішення просили винести на розсуд суду.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотань про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно ст. 224-228 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
Як встановлено у судовому засіданні, позивачка є власницею квартири № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області, що стверджується Рішенням Слов'янського міськрайонного суду від 20 квітня 2007 року та витягом про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 04 травня 2007 року (а.с. 10,11).
Згідно з довідкою про склад сімї у квартирі № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області, значаться зареєстрованими ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).
Згідно із довідкою ОСББ «ОСОБА_3 - 1» № 129 від 05 жовтня 2017 року, за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрований ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який не проживає у вказаній квартирі впродовж року (а.с.9).
Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач у судове засідання не зявився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача.
Згідно ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сімї.
В Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення повноважень власника сформульовані в статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ОСОБА_3, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.
Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
Під правом володіння власністю визнається юридично забезпечена можливість фактичного панування власника над майном, не пов'язана з використанням його властивостей.
Право користування власністю - це юридично забезпечена можливість власника добувати з належного йому майна корисні властивості.
Під правом розпоряджатися розуміють юридично забезпечену можливість власника визначати долю майна.
За змістом ст.ст. 391, 396 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особо такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення ( пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обовязки.
Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не є членом сім'ї позивача, не мешкає без поважних причин в будинку, що належить на праві власності позивачці з вересня 2016 року, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнавши відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.
На підставі наведеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215, 224-228 ЦПК України, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи: Словянської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, уродженця Російської Федерації, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 3 будинку № 6 розташованої по вул. М.Василевського у м. Словянську Донецької області.
До суду відповідачами може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_3