Провадження № 2/522/2949/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м Одеси, у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування від 29.03.2014р. квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Представником відповідача ОСОБА_3 були заявлені до суду клопотання про фальшивість документів, згідно яких просив не приймати до уваги наступні документи як письмові докази при ухвалені судового рішення, а саме:

-медичної картки амбулаторного хворого №18300/13 (т.2, а.с.198-199);

-медичної картки стаціонарного хворого за №№26616, 665 (т.2, а.с.208-209);

-карток виїздів швидкої медичної допомоги за №№34 А30 від 21.02.2014 року, 54 А28 від 24.03.2014 року, 51 А15 від 28.03.2014 року; 76 А34 від 17.05.2014 року (т.2, а.с.214-216);

-учнівського зошиту з позначкою «М-11», С 34.9, без номеру, виконаного на 24 аркушах (т.2, а.с.224-225);

-медичної картки амбулаторного хворого з кодом С34.9, виконаної на 36 аркушах учнівського зошиту (т.2, а.с.226-227).

Позивач та його представники - ОСОБА_4, діючий за ордером, був присутній у судовому засіданні, заперечував проти визнання фальшивим доказом зазначених документів.

Суд, вислухавши думки осіб, які брали участь в судовому засіданні, і дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотань представника відповідача.

У відповідності до ст.. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до п.28 постанови № 2 від 12 червня 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції " у разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів. При відсутності з її боку таких процесуальних дій, особа, яка подала заяву, має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваного документа і могли бути підставою неприйняття його до уваги під час оцінки доказів.

При цьому особа, яка заявляє спір про фальшивість доказу, повинна чітко зазначити, в чому саме проявляється сумнів у достовірності доказу або його фальшивість, оскільки безпідставне заявлення такого спору є зловживанням своїми процесуальними правами (ч. З ст. 27 ЦПК).

Суд вбачає, що докази, про фальшивість яких заявлено представником відповідача, були витребувані судом за клопотанням представника позивача ухвалою від 03.11.2014 року (т.1, а.с.28-29).

У свою чергу, представник позивача заперечував проти фальшивості зазначених доказів, про що надав до суду письмові заперечення (т.3, а.с.11-18). У письмових заперечення зазначено, що клопотання представника відповідача про фальшивість документів ґрунтуються на нібито «недотриманні» вимог щодо порядку складання та посвідчення відповідних фактів, однак дане свідчить лише про порушення порядку складання документів, а не про недостовірність даних, вказаних у них та не свідчить про сумніви існування відомостей, вказаних у них.

У звязку з відсутністю з боку представника позивача заяви про виключення документів із числа доказів, то відповідач має згідно із загальними правилами доказування (стаття 60 ЦПК України) подати відповідні докази, що спростовують значення відомостей оспорюваних документів і могли бути підставою неприйняття їх до уваги під час оцінки доказів.

У даному конкретному випадку, оспорюючи достовірність вищенаведених документів, відповідач не подав відповідні докази, що спростовують значення їх відомостей.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Крім того суд має право не приймати до уваги ті чи інші докази, але зазнаечне вирішується в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення судом по суті справи.

Ознайомившись з матеріалами справи та клопотаннями, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити, оскільки належних доказів того, що оспорювані документи є недостовірними або фальшивими представником відповідача не надано.

Керуючись ст.185 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_3 були заявлені до суду клопотання про фальшивість документів, а саме: медичної картки амбулаторного хворого №18300/13; медичної картки стаціонарного хворого за №№26616, 665; карток виїздів швидкої медичної допомоги за №№34 А30 від 21.02.2014 року, 54 А28 від 24.03.2014 року, 51 А15 від 28.03.2014 року; 76 А34 від 17.05.2014 року; учнівського зошиту позначкою «М-11», С 34.9, без номеру, виконаного на 24 аркушах ; медичної картки амбулаторного хворого з кодом С34.9, виконаної на 36 аркушах учнівського зошиту - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Л.В. Домусчі

18.07.2017