Справа № 127/3582/13-ц Провадження № 22-ц/772/2843/2017Головуючий в суді першої інстанції Луценко Л. В.
Категорія Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням начальника відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року,

встановила:

У лютому року начальник відділу ДВС ВРУЮ звернувся в суд із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх зобов'язань.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року подання задоволено. Тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа боржника ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, прож.: АДРЕСА_1, до виконання нею своїх зобов'язань (а.с. 16-17).

Ухвалу направлено для виконання до Державної прикордонної служби України, за адресою: 01034, місто Київ, вул. Володимирська, 26 та відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції: м. Вінниця, вул. Винниченка, 29. В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року про тимчасове обмеження її у праві виїзду за межі України. Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи та порущення процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника ОСОБА_2 - адвокат Лещенко С.В. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Начальник Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєв С.В. надіслав до суду заяву, в якій просив суд розгляднути скаргу ОСОБА_2 без участі представника відділу та прийняти рішення на розсуд суду, а також повідомив, що виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1746/2011 від 09 серпня 2012 року перебуває на виконанні у Замостянському відділі державної виконавчої служби міста Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області, згідно із даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень, стягнення заборгованості проводиться щомісячно з пенсії боржника.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши пояснення представника скаржника, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 124 Конституції України право особи на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами.

Постановляючи ухвалу про тичасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що боржник ОСОБА_2 належним чином була повідомлена про встановлення строку для добровільного виконання, однак в наданий їй строк добровільно рішення суду не виконала, і врахувавши те, що ОСОБА_2 отримала паспорт громадянина України для виїзду за кордон та має можливості легального виїзду за межі України, дійшов висновку про наявність підстав для застосування такого обмеження.

Водночас, розглядаючи подання, суд першої інстанції, також встановив, що представник відділу державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, в поданні просив суд проводити розгляд без його участі.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є необґрунтованим та передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

За змістом п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Із заяви начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 07 листопада 2017 року № 18476/15.3-25/16 установлено, що на виконанні у Замостянському відділі державної виконавчої служби міста Вінниці Головного ТУЮ у Вінницькій області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2-1746/2011 від 09 серпня 2012 року щодо стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» в особі ТВБВ № 10001/0160 філії -Вінницького обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором № 82 від 20.06.2007 року, забезпеченим договором поруки від 20.06.2007 року. В рахунок погашення даної заборгованості рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 04 квітня 2012 року звернуто стягнення на предмет застави, а саме за договором застави від 20 червня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Миронюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1425, на транспортний засіб марки LEXUS RX 350, випуску 2007 року, колір - чорний, номер шасі: НОМЕР_2, реєстраційний номер: НОМЕР_3, власником якого є ОСОБА_5, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову ціну предмета застави в розмірі 323200 грн. Згідно із повідомленням начальника Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області Голубєва С.В. стягнення заборгованості провожиться щомісячно з пенсії боржника.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протям строку, встановленого для добровільного їх виконання, про що вказує державний виконавець, не може свідчити про ухилення боржника від покладених на нього рішенням обов'язків. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановленню дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково, а також можливість виїзду за межі України з метою ухилення від виконання рішення суду.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і вбачатися із матеріалів виконавчого провадження. Обов'язок щодо підтвердження цих обставин належними доказами покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Разом з тим, суд першої інстанції, вирішуючи питання про задоволення подання, належним чином не з'ясував всі обставини справи, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання, а лише обмежився висновком про те, що у боржника існує заборгованіст перед стягувачем. При цьому судом не з'ясовано, чи має боржник можливість виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

У матеріалах справах відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Крім того, представник боржника ОСОБА_2 - адвокат Лещенко С.В. у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції пояснила, що ОСОБА_2 є пенсіонером з 04.05.2006 року і звернення стягнення відповідно до виконавчого листа здійснюється в тому числі і на її пенсійне забезпечення, а тому відрахування за виконавчим листом є регулярні та стабільні.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, при вирішенні подання, суд першої інстанції, встановлюючи тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника, належним чином не встановив чи є ці обмеження необхідними в демократичному суспільстві з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Хлюстов проти Росії».

Також колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до вимог частини другої статті 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Однак, суд першої інстанції розглянув справу без участі державного виконавця, посилаючись на те, що представник державної виконавчої служби Вінницького районного управління юстиції в поданні просив суд проводити розгляд справи без його участі. Однак, із подання державного виконавця вбачається, що клопотання такого змісту воно не містить. Крім того, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення державного виконавця про дату судового засідання. Матеріали виконавчого провадження для належного вивчення доказів судом не витребовувалися. При вирішенні даного питання суд обмежився матеріалами подання державного виконавця.

Відповідно до висновків, викладених ВCУ при проведенні аналізу судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання покладається на державного виконавця, який ініціює встановлення тимчасового обмеження у виїзді особи за межі України.

Отже, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України за відсутності державного виконавця не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду, надавши відповідні матеріали виконавчого провадження, ухилення боржника від виконання судового рішення та необхідність обмеження конституційного права боржника.

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, порушено встановлений порядок для вирішення даного питання, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 304, 307, 312-317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2013 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В. Матківська

/підпис/ В.В. Сопрун

Згідно з оригіналом: