АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1054/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Скляренко В. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВасиленко Л. І.
суддівБородійчука В. Г., Нерушак Л. В.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_6 на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області про опис та арешт майна боржника, заінтересовані особи: публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», публічне акціонерне товариство «Фідобанк»,

в с т а н о в и л а :

12 грудня 2016 р. заявник ОСОБА_6 звернулася до суду із скаргою на постанову відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області від 29 листопада 2016 р. про опис та арешт майна боржника, заінтересовані особи: ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Фідобанк». В обґрунтування скарги зазначила, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області знаходиться зведене виконавче провадження № 51773150 по стягненню з неї боргу на користь юридичних осіб.

29 листопада 2016 р. у межах вказаного провадження здійснено опис та арешт належного їй, як боржнику, майна, а саме - 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вважає, що постанова відділу примусового виконання рішень від 29 листопада 2016 р. про опис та арешт майна боржника, винесена у зведеному виконавчому провадженні № 51773150, підлягає скасуванню з огляду на те, що квартира, частка у якій описана відділом ДВС, є її місцем реєстрації та єдиним місцем проживання.

Крім того, разом з нею проживає її мати, яка через похилий вік та стан здоров'я потребує постійного догляду.

До складу заборгованості, яка підлягає стягненню у зведеному виконавчому провадженні, входить заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк». Вказана заборгованість виникла на підставі кредитного договору № 895/06-034-81 від 26 лютого 2007 р., укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_8 В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6 укладено договір поруки № 1-895/06-034-81 від 27 лютого 2007 р.

Як наслідок, заборгованість за вказаним кредитним договором стягнута рішенням постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 14 лютого 2011 р. солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6

Відповідно до п.п. 1.2, 1.3 Кредитного договору, кредит було надано для сплати за придбаний автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 р. випуску, який в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором переданий позичальником в заставу банку.

Позичальник неодноразово звертався до ПАТ «Укрсоцбанк» про передачу заставного автомобіля на реалізацію та погашення за рахунок отриманих від продажу коштів заборгованості перед ПАТ «Укрсоцбанк». Проте, стягувач вказані звернення ігнорує.

29 листопада 2013 р. ОСОБА_8 звернувся до відділу примусового виконання рішень з заявою про звернення стягнення на транспортний засіб для погашення заборгованості перед заставодержателем - ПАТ «Укрсоцбанк».

Оскільки заборгованість ОСОБА_6 у зведеному виконавчому провадженні № 51773150 перед ПАТ «Укрсоцбанк» становить 1 570 071 грн. 91 коп. з загальної суми у розмірі 1 903 277 грн. 26 коп., після реалізації вказаного транспортного засобу заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк» за виконавчим листом № 755/4528/14-ц значно зменшиться.

Таким чином, заявник стверджує, що наявне інше майно, за рахунок якого буде здійснено погашення заборгованості. Тому, виходячи з викладеного, просила суд скасувати постанову відділу примусового виконання рішень від 29 листопада 2016 р. про опис та арешт майна боржника, винесену у зведеному виконавчому провадженні № 51773150.

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 січня 2017 р., занесеною до журналу судового засідання, до участі в справі в якості заінтересованих осіб були залучені ПАТ «Укрсоцбанк», ПАТ «Фідобанк»

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2017 р. у задоволенні скарги ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_6 оскаржила її в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просила її скасувати та постановити нову ухвалу, якою вимоги скарги ОСОБА_6 задовольнити в повному обсязі.

При цьому послалася на ті ж обставини, що і в самій скарзі.

Крім того, зазначила, що в матеріалах зведеного виконавчого провадження № 51773150 містяться також відомості про наявність у неї іншого майна, на яке може бути звернуто стягнення, а саме, автомобіль ВАЗ 21099. Вказаний автомобіль був описаний органом ДВС та переданий на відповідальне зберігання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до відхилення виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні скарги на постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника виходив з того, що державний виконавець здійснюючи дії по виконанню рішення судів та перевіривши в межах своїх повноважень майновий стан боржника, правомірно постановою від 29 листопада 2016 р. наклав арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_6

Так, звертаючись до суду з скаргою на постанову державного виконавця про опис та арешт майна боржника, зокрема, належної ОСОБА_6 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, заявник послалась на наявність іншого майна за рахунок якого можливо здійснити погашення існуючої заборгованості.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби при примусовому виконанні судових рішень.

Згідно ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до положень п.4 Постанови пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», згідно ст. 383 ЦПК, ч. 1 ст. 12, ч. 4 ст. 82 ЗУ «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи. При цьому вони набувають процесуального статусу заявника.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (ч. 1 ст. 387 ЦПК України).

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. від 24 вересня 2014 р. було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/4528/14-ц, виданого 21 березня 2014 р. Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» основного боргу в сумі 1 553 844 грн.87 коп., витрат пов'язаних з вирішенням спору Третейським судом в сумі 15 983 грн. 44 коп., судових витрат в сумі 243 грн. 60 коп., а всього 1 570 071 грн. 91 коп. солідарно (ВП №44853997). (а. с. 10)

Постановою старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС Черкаського міського управління юстиції Неїленко Р.В. від 24 січня 2014 р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №711/1938/13-ц, виданого 18 листопада 2013 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_8 та ОСОБА_8 на користь ПАТ «Фідобанк» боргу в сумі 145 548 грн. 69 коп. (ВП 41699231). (а. с. 22)

Постановою від 25 липня 2016 р. вказані виконавчі провадження об'єднанні в одне виконавче провадження за № 51773150. (а. с. 13, 14)

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Черкаській області Вельган О.В. про опис та арешт майна боржника від 29 листопада 2016 р. при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження № 51773150 про стягнення з ОСОБА_6 на користь юридичних осіб боргу накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, яка належить боржнику ОСОБА_6 (а. с. 5, 6)

Аналізуючи вимоги скарги ОСОБА_6 відносно того, що вона неодноразово зверталась до державного виконавця з приводу того, що позичальнику ОСОБА_8 на праві власності належить автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 р. випуску, який може бути переданий на реалізацію і саме на цей автомобіль державний виконавець і мав накласти арешт та здійснивши за його рахунок заходи з виконання судового рішення, надані заявником у підтвердження заявлених вимог докази, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що зазначений автомобіль на праві власності належить ОСОБА_8, а не заявниці, яка є солідарним боржником у зведеному виконавчому провадженні.

Водночас відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктами 5, 6 ч. 3 ст. 11 цього Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах у банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Отже, накладення державним виконавцем арешту на рухоме та нерухоме майно боржника є його правом та гарантією задоволення законних вимог стягувача.

При цьому п. 23 приведеної Постанови пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014 р. роз'яснено, шо при виконанні судових рішень про стягнення грошових коштів державний виконавець на підставі статті 52 Закону про виконавче провадження у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів, і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей - на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення.

Наведений у додатку до Закону про виконавче провадження перелік видів майна громадян, на яке не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, є єдиним для всіх випадків звернення стягнення на зазначене майно.

Стягнення на нерухоме майно (будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку) звертається за відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна з додержанням вимог статті 63 Закону про виконавче провадження, крім звернення стягнення на предмет іпотеки, яке здійснюється на підставі рішення суду або виконавчого напису нотаріуса (стаття 33 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку»).

Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу (частина п'ята статті 52 Закону про виконавче провадження). У будь-якому випадку черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем. Проте відмову державного виконавця задовольнити зазначену вимогу боржника може бути визнано в судовому порядку необґрунтованою, коли очевидно, що цією вимогою не порушено інтересів стягувача й не ускладнено виконання рішення.

За ст. 63 приведеного Закону, яка регламентує звернення стягнення на будинок, квартиру, інше приміщення та земельну ділянку фізичної особи, звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи проводиться у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якому фактично проживає боржник.

Заявником в підтвердження вимог скарги не надано належних доказів, які б підтверджували факт наявності у неї коштів, чи будь-то іншого рухомого, нерухомого майна за рахунок якого можливо виконати судові рішення. Також не надано доказів щодо надання нею пропозиції державному виконавцю відносно видів майна чи предметів, на які необхідно звернути стягнення в першу чергу.

Враховуючи викладене, те, що право на виконання рішення, яке виніс суд, є невід'ємною частиною «права на суд» та на ефективний захист сторони у справі, зокрема, і ту обставину, що рішення судів, виконання яких об'єднано у зведене виконавче провадження, є невиконаними з 2014 р., а солідарний боржник ОСОБА_6, в свою чергу, не запропонувала для забезпечення стягнення майно, або кошти які б безспірно належали їй на праві приватної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що державний виконавець, здійснюючи оскаржувану виконавчу дію, а саме накладення арешту на відповідне майно боржника, діяв в межах своїх повноважень.

З висновками суду першої інстанції в цілому погоджується і колегія суддів та при цьому враховує те, що на даний час вказане виконавче провадження не виконано.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на те, що 31 січня 2017 р. заставний автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 р. випуску було реалізовано відділом примусового виконання рішень за ціною 384 450 грн., які були зараховані в погашення кредитної заборгованості ОСОБА_8 перед ПАТ «Укрсоцбанк», а заборгованість відповідно зменшилась.

Проте, враховуючи розмір існуючої солідарної заборгованості в 1 570 071 грн. 91 коп. вона не може бути покрита за рахунок коштів отриманих від реалізації автомобіль Роrsche Сауеnnе Тurbo, 2006 р.

Щодо наявності іншого рухомого майна чи грошових коштів за рахунок яких можуть бути виконані судові рішення, то заявником не було надано відповідних належних доказів щодо їх наявності, як суду першої інстанції, в підтвердження вимог скарги, так і суду апеляційної інстанції, у підтвердження вимог апеляційної скарги.

Враховуючи те, що посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_6 на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неповне дослідження матеріалів справи та на неправильне застосування норм законодавства не знайшли свого підтвердження при розгляді даної справи, а судом повно та всебічно перевірені надані учасниками процесу докази, дана їм належна оцінка в ухвалі, які належним чином мотивовані і за своїм змістом та формою відповідають вимогам процесуального закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягають відхиленню, а ухвала суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 відхилити.

Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :