Справа № 2-13/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«11» квітня 2017 року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді - Донченка Ю.В.

при секретарі: Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод в користуванні власністю, припинення права на частку, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, вимоги якого підчас розгляду справи уточнили, та остаточно просили ухвалити рішення, яким просили усунути перешкоди у користуванні квартирою №6 у будинку №26 по вул. Замарстинівській у м. Львові та вселити їх до вказаної квартири та припинити право власності ОСОБА_4 на 4/15 частини квартири АДРЕСА_1 з присудженням компенсації в розмірі 194 347 грн. та визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на 4/15 частини квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що на підставі договору дарування, посвідченого 27 грудня 2006 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, вони є співвласниками 1/5 частини квартири АДРЕСА_1, про те із вини ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 вони не можуть користуватися своєю часткою квартири, оскільки відповідачі чинять їм перешкоди у користуванні та розпорядженні їхнім майном.

ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю, припинення права на частку.

Уточнивши позовні вимоги під час розгляду справи, просила ухвалити рішення, яким припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/5 частини спірної квартири, стягнувши з неї на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 грошову компенсацію за належну їм 1/5 частину зазначеної квартири та визнати за нею права власності на цю частину цієї квартири.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовувала тим, що спірна квартира у порядку приватизації у 1996 році була передана у власність ОСОБА_10 та її дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та рідній сестрі ОСОБА_10 ОСОБА_11 по 1/5 частці кожному.

Після смерті ОСОБА_11 у 2004 році її частку у квартирі успадкував ОСОБА_6, який зазначену частку 27.12.2006 року подарував ОСОБА_12 та ОСОБА_2

Враховуючи зазначене, той факт, що частка ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є незначною, останні є для неї чужими людьми, у спірній квартирі ніколи не проживали, а у цій квартирі проживають три сімї, на підставі вимог ст. 365 ЦК України просила свій позов задовольнити.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 04.02.2016 року, залишеного без змін ухвалою суду апеляційної інстанції, в задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою №6 по вул. Замарстинівській, 26 у м. Львові та вселення відмовлено за безпідставністю.

Зустрічний позов задоволено. Припинено право власності на 1/5 частку у зазначеній квартирі за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Присуджено з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 145 760 грн. грошової компенсації, за належну їм 1/5 частку спірної квартири, що внесені на депозитний рахунок суду.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1 / 5 частину вказаної квартири.

Вказані судові рішення скасовані ухвалою суду касаційної інстанції від 07.09.2016 року, а справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позов та уточнення до нього підтримали в повному об'ємі просили його задовольнити та у зустрічному позові просили відмовити.

Представник ОСОБА_2- ОСОБА_13 в судовому засіданні позов підтримала просила його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3, її представник адвокат ОСОБА_14 підтримали зустрічний позов заперечивши проти первісного позову та уточнень до нього.

Відповідач ОСОБА_4 підтримали зустрічний позов заперечивши проти первісного позову та уточнень до нього.

Від відповідача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, в заяві зазначив, що у задоволенні первісного позову просить відмовити, зустрічний позов просив задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін у справі та їх представників, перевіривши матеріали справи, подані докази, суд вважає, що у задоволенні позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 13, 41 Конституції України, ч.2 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватись від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Згідно зі ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна зі сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_2 складається з трьох житлових кімнат, одна з яких без вікон й є прохідною, з комунальними вигодами, загальною площею 71,6 кв.м.

Дана квартира в порядку приватизації в 1996 році була передана у власність ОСОБА_10 та її дітям: ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та рідній сестрі ОСОБА_10 ОСОБА_11 по 1/5 частці кожному.

Відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 12.12.2006 року ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками цієї квартири на праві спільної часткової власності та їм належить по 1/5 та по 1/15 частки кожному ( після смерті ОСОБА_5П.) (т.1 а.с. 46).

Після смерті ОСОБА_11 в 2004 році її частку в квартирі успадкував ОСОБА_6, який в свою чергу успадковану частку, 27 грудня 2006 року, подарував ОСОБА_2 та ОСОБА_12, про що уклали відповідний договір, згідно з яким позивачі у даній справі прийняли цей дар у рівних частинах (т.1 а.с. 49).

В спірній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_4 та її дочка ОСОБА_7, ОСОБА_3 та її діти ОСОБА_8, ОСОБА_15, а також їх брат ОСОБА_5

Відповідно до ч.1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 липня 2014 року у справі №6-68цс14, відповідно до п.4 ч.1 ст.365 ЦК України право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною, і саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

На виконання вказівок суду касаційної інстанції щодо перевірки доводів позивачів щодо відсутності у них іншого житла, крім спірної квартири, та щодо не проживання у спірній квартирі ОСОБА_3, що стало підставою для скасування попередніх судових рішень, судом встановлено, що позивачі постійно проживають та зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_1, що належить на праві особистої власності ОСОБА_16 (т.1 а.с. 184).

Саме це місце проживання позивачі зазначали і в договорі дарування при прийнятті ними в дар 1/5 частки спірної квартири, 4/5 якої належало стороннім для них особам з неповнолітніми дітьми, в численних довіреностях і письмових заявах на імя суду у даній справі. Це ж місце проживання ними зазначена у їхній заяві до органів міліції від 02.01.2007 року, що, як і сам спір, що триває понад десять років, стверджує факт конфліктних стосунків між сторонами (т.1 а.с. 192).

Однак, в судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначила, що знялась з реєстрації у АДРЕСА_3, приблизно в 20-х числах жовтня 2016 року, тобто вже на момент судового розгляду даного спору, та пояснила це своїм бажанням проживати зі своєю сімєю за місцем проживання її чоловіка по вул. Чигиринській, 5/44 в м. Львові, однак в квартирі чоловіка проживає без реєстрації.

Доводи позивачів про те, що ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі, перевірялися і не знайшли свого ствердження. Такі твердження позивачів не стверджені належними і допустимими доказами й спростовуються як поясненнями відповідачки ОСОБА_3, так і наданими нею доказами, зокрема, довідкою ЛКП «Центральне», актом № 260 від 3.10.2016 року, складеним ЛКП «Центральне», так й самим позовними вимогами позивачів, у яких вони стверджують про чинення ним ОСОБА_3 перешкод у користуванні спірною квартирою. Відповідно до довідки, виданої Верблянською сільською радою Яворівського району Львівської області ОСОБА_17, чоловік ОСОБА_3, працюючи священнослужителем у селі Коти, проживає у церковному будинку, який не є його приватною власністю (т.2 а.с. 107).

З висновку №1974/1892 інженерно-технічної експертизи від 03.07.2015 року вбачається, що виділити в натурі 1/5 частку в квартирі АДРЕСА_4 з дотриманням будівельно-технічних та санітарних норм не надається можливим, майно є неподільним. Ринкова вартість 1/5 частини спірного житла станом на день складання висновку становить 145 760,00 грн. Вказана сума внесена ОСОБА_3 на депозитний рахунок суду (т.1, а.с. 189), що стверджується оригіналом квитанції.

Таким чином, перевіривши подані докази у їх сукупності, судом встановлено, що частка ОСОБА_1 та ОСОБА_18 у спірній квартирі є незначною і не може бути виділеною у натурі; квартира є неподільною; спільне володіння та користування цим майном сторонами у справі, які є між собою сторонніми особами і між якими існують тривалі конфліктні стосунки, є неможливим, припинення права власності на частку квартири з виплатою грошової компенсації за належну їм частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників позивачів та членам їх сімї, оскільки ні позивачі, ні члени їх сімей ніколи у спірній квартирі не проживали й такою не користувались, позивачі мають інше місце постійного проживання, де й зареєстровані, при цьому чинним законодавством не передбачено в якості обов»язкової умови для застосування ст.365 ЦК України наявність у співвласника іншого житла на праві приватної власності.

Вимоги позивачів, щодо припинення права власності ОСОБА_4 на право власності на 4/15 частки в квартирі АДРЕСА_5, також вважає необґрунтованими, оскільки, хоча частка ОСОБА_4 є незначною, проте інші співвласники житла відповідачі по первісному позову є її близькими родичами, що не буде перешкоджати їх спільному володінню та користуванню майном. Посилання позивачів, на те що у ОСОБА_4 є інше житло, а саме будинок в с. Арламівська Воля Мостиського району Львівської області, є необґрунтованими, оскільки даний будинок є власністю її чоловіка ОСОБА_19, про що самі ж позивачі зазначили у своїй заяві про уточнення позовних вимог, шлюб з яким ОСОБА_4 розірвала 8 квітня 2017 року, згідно представленого суду свідоцтва.

За таких обставин у задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов - задовольнити, одночасно вирішивши питання про судові витрати у справі.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 212, 214 ЦПК України, ст.ст.. 3, 13, 319, 358, 365 ЦК України, суд-

вирішив

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою №6 по вул. Замарстинівській, 26 у м. Львові, вселення, припинення права власності та визнання права власності на частину квартири відмовити за безпідставністю.

Зустрічний позов задовольнити. Припинити право власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 1/5 частку у квартирі АДРЕСА_4.

Присудити з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 145 760 грн. грошової компенсації, за належну їм 1/5 частку квартири АДРЕСА_4, що внесені на депозитний рахунок суду.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1 / 5 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 кошти за проведення експертизи у розмірі 2 688 грн., 380 грн. судового збору, а всього по 1534 грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судові витрати в дохід держави у розмірі по 503 грн. 80 коп. з кожної.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з моменту проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.Саме це місце проживання позивачі зазначали і в договорі дарування при прийнятті ними в дар 1/5 частки спірної квартири, 4/5 якої належало стороннім для них особам з неповнолітніми дітьми, в численних довіреностях і письмових заявах на імя суду у даній справі. Це ж місце проживання ними зазначена у їхній заяві до органів міліції від 02.01.2007 року, що, як і сам спір, що триває понад десять років, стверджує факт конфліктних стосунків між сторонами (т.1 а.с. 192).

Суддя ОСОБА_20