АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/6787/16Головуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1077/17 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ткач З. Є., Загорський О. О.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 та його

представника адвоката ОСОБА_2, відповідача

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 31 липня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Перша Тернопільська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 31 липня 2017 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним, необґрунтованим, ухваленим у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом безпідставно не враховано ряд доказів, якими підтверджується факт спільного проживання позивача разом з батьком на час смерті останнього та дано невірну оцінку представленим ним доказам. Стверджує, що всупереч вимог закону судом надано перевагу одним доказам над іншими.

Вважає, зокрема, що судом не дано належної оцінки показанням свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Останні троє працювати разом з ним та його батьком і підтвердили факт їх з батьком спільного проживання. Не дано оцінки й показанням свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 в частині непридатності для проживання будинку по вул.Сімовича,9 у м.Тернополі на спростування відповідних тверджень відповідача. Невірно відображено та перекручено у рішенні й показання свідка ОСОБА_12, яка не зважаючи на той факт, що з 19 років з батьком не спілкувалася, вказала, що коли один раз зайшла до нього додому, то там був позивач. Крім цього, жодним чином не відображено в рішенні суду й не дано відповідної правової оцінки показанням свідка ОСОБА_13, яка вказала, що бачила, як після смерті батька на балконі сохли після прання речі позивача.

На думку позивача, висновки суду, що показання вищеперелічених свідків грунтуються на припущеннях є безпідставними з урахуванням того, що відповіді свідків були чіткими, не суперечили одні одним, вірно вказували на періоди спільного проживання.

Також, вважає судом не надано належної оцінки ряду інших обставин, що мають значення для справи, а саме: що він мусив звільнитися з роботи, щоб надавати постійну увагу батькові, який перед смертю тривалий час хворів; факту отримання ним лікарського свідоцтва про смерть батька.

Не дано судом належної правової оцінки й іншим письмовим доказам, що підтверджують факт його спільного проживання з батьком на час смерті: акту ГТОВ Мрія від 15.03.2016 року; довіреностям, складеним на його батька, у яких міститься адреса його проживання разом з батьком по вул.Князя Острозького 45/87 у м.Тернополі; висновку про результати розгляду правоохоронними органами звернення відповідача ОСОБА_3, у якому міститься дані, про те, що я перебував у спірній квартирі по вул.Князя Острозького 45/87.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Відповідач ОСОБА_3 і її представник ОСОБА_4 апеляційної скарги не визнали, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованим, таким, що скасуванню не підлягає.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення Тернопільського міськрайонного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з урахуванням наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачем не надано достатніх доказів факту його проживання спільно зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з підстав, що такі відповідають встановленим судом обставинам, зроблені з урахуванням наявних у справі доказів та грунтуються на нормах матеріального й процесуального права.

Так, судом встановлено, що 05 травня 2013 року помер батько ОСОБА_1 - ОСОБА_14 (а.с.8, 13).

Заповітів від імені ОСОБА_14 за його життя не посвідчувалось (а.с.61).

10 жовтня 2013 року на підставі заяви дружини спадкодавця ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу № 722/2013 до майна померлого 05 травня 2013 року ОСОБА_14І, який був зареєстрований та проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12, 16, 61).

18 листопада 2013 року Першою Тернопільською державною нотаріальною конторою дружині спадкодавця ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 (а.с.15, 61, 175).

Позивач ОСОБА_1 на час смерті батька не значився зареєстрованим за місцем відкриття спадщини. З квартири АДРЕСА_2 він був виписаний 17.09.1997 року (а.с.7).

15 березня 2016 року комісією в складі заступника директора ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_15, паспортиста ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_16 в присутності мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_17, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 складено акт про те, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 до 01.02.2016 року, що підтвердили сусіди ОСОБА_17, ОСОБА_5 (а.с.14).

30 січня 2017 року комісією в складі заступника директора ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_15, паспортиста ДП «Комунальник-1» ГТОВ «Мрія» ОСОБА_16, в присутності мешканки квартири № 87 ОСОБА_3, яка проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4, в присутності свідків сусідів ОСОБА_13, ОСОБА_18, ОСОБА_19 складено акт про те, що ОСОБА_1 з 2010 року не проживав за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5.

За результатами розгляду правоохоронними органами повідомлення громадянки ОСОБА_3 від 31 січня 2016 року встановлено, що її пасинок ОСОБА_1 за місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_6 вчиняє скандали (а.с.63).

Згідно довідки № 29 від 17 серпня 2016 року, виданої Першою церквою християн віри євангельської, ОСОБА_14 був членом цієї церкви з 1993 року до моменту смерті. Навідуючи ОСОБА_14 за місцем його проживання в ІНФОРМАЦІЯ_7 у період його хвороби представники церкви бачили, що його син ОСОБА_1 доглядав свого батька і був присутній на похороні (а.с.69).

Згідно листа № 344 від 09 березня 2017 року Тернопільської міської комунальної лікарні швидкої допомоги, хворий ОСОБА_14 знаходився на стаціонарному лікуванні у ВНТС лікарні з 15 лютого 2012 року по 02 березня 2012 року. Впродовж лікування хворого доглядом та забезпеченням медикаментами займалась дружина хворого ОСОБА_3 (а.с.159).

В ході розгляду звернення громадянки ОСОБА_3 від 27 лютого 2017 року на предмет перевірки місця проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_8 було опитано заявника ОСОБА_3, сусідів ОСОБА_18, ОСОБА_20, ОСОБА_10, які вказали, що ОСОБА_21 за адресою м.Тернопіль вул.Кн.Острозького 45/87 не проживає з 2010 року, а проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 (а.с.160-171).

Оплата комунальних послуг за адресою вул.Кн.Острозького 45/87 в м.Тернополі здійснювалася ОСОБА_14 та ОСОБА_3 (а.с.107-158).

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_19, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вказали, що бачили позивача за місцем проживання його батька в м. Тернополі по вул. Кн.Острозького, 45/87.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вказали, що бачили, як ОСОБА_1, повертаючись з роботи виходив на одній із зупинок по вул.Кн.Острозького в м.Тернополі.

Також, в ході апеляційного розгляду справи встановлено, що 21.04.2003 року, 15.05.2006 року, 19.05.2009 року від імені позивача ОСОБА_1 видавалися батькові ОСОБА_14 нотаріально посвідчені довіреності строком на три роки (дві перших) та на п'ять років (остання) на вчинення повіреним ряду дій від імені довірителя, адреса проживання ОСОБА_1 без реєстрації у яких зазначалася АДРЕСА_4 (а.с.66-68).

Ч.ч.1, 3 ст.1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Встановивши, що позивачем не надано суду достатніх доказів, які б беззаперечно свідчили про факт постійного його проживання на час смерті разом із спадкодавцем, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення його позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги щодо не взяття судом до уваги ряду доказів, наданих позивачем на підтвердження заявлених вимог та надання іншим доказам невірної правової оцінки колегія суддів вважає безпідставними й такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Так, судом вірно не взято до уваги на підтвердження факту доведеності постійного проживання на час смерті позивача в квартирі батька показання свідків, які бачили ОСОБА_1 за місцем проживання батька та бачили як він після роботи виходив на одній зупинці з батьком, оскільки дані факти без доведеності позивачем факту наявності його особистих речей в квартирі батька (предметів особистої гігієни, одягу, предметів побуту тощо) не можуть свідчити про постійне проживання позивача в квартирі батька. Разом з тим, за відсутності даних про існування неприязних стосунків між позивачем та його батьком і з урахуванням того, що позивач тривалий час був розлученим, іншої сім'ї не мав, є логічним факт частого відвідування ним свого батька.

Крім цього, беручи до уваги той факт, що батьками позивача ще за життя було подаровано двом їх дітям (позивачу та доньці) по ? частині будинку по вул.Сімовича, 9 у м.Тернополі (який стороною не заперечується), показання свідка ОСОБА_12, яка відвідуючи своїх сестер по сусідству з даним будинком неодноразово бачила за вказаною адресою свого брата, колегія суддів вважає, що одночасне періодичне проживання позивача, як за адресою по вул.Кн.Острозького 45/87 у м.Тернополі, так і за адресою вул.Сімовича, 9 не дає підстав зробити суду висновок про доведеність факту постійного проживання ОСОБА_21 нас час смерті спадкодавця саме за місцем проживання останнього.

Доводи апелянта про непридатність будинку по вул.Сімовича,9 для проживання з посиланням на показання свідків колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, по-перше, показання свідків у даному випадку не є належними й допустимими доказами підтвердження факту непридатності будинку до проживання (а висновок компетентних органів відсутній), а по-друге, непридатність до проживання будинку по вул.Сімовича,9 не може вважатися автоматичним доказом постійного проживання відповідача саме разом з батьком.

Також, колегія суддів вважає, що ні факти відвідування хворого батька, а ні участь його у похороні, підтверджені довідкою з церкви, яку відвідував померлий, не можуть вважатися належними і допустимими доказами на підтвердження факту проживання його сина разом з батьком.

Не може бути таким доказом і факт отримання позивачем лікарського свідоцтва про смерть батька в зв'язку з тим, що видача такого була здійснена лікарем родичу померлого (його сину), що не суперечить вимогам діючого законодавства. Крім цього, згідно закону, що передбачає порядок видачі лікарського свідоцтва про смерть, видача такого не ставиться в залежність від місця проживання родича (з померлим чи окремо від нього).

Не є належним доказом підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 й наявні в матеріалах справи нотаріально посвідчені довіреності, що видавалися ним на ім'я батька, оскільки зазначення в них нотаріусом зі слів довірителя місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_10 без реєстрації та не зазначення адреси вул.Сімовича,9 пов'язано з тим, що будинок по вул.Сімовича,9 , як такий, що не зданий в експлуатацію та не зареєстрований як об'єкт права власності, не міг бути зазначеним нотаріусом як місце проживання.

Також, не може бути належним доказом постійного проживання з батьком і факт звільнення позивача з роботи за власним бажанням для догляду за батьком, оскільки з останнім постійно проживала його дружина, а допомога сина у здійсненні догляду за хворим непрацездатним батьком є передбаченим законом обов'язком сина по відношенню до батька, який жодним чином не пов'язаний з правом позивача на спадкування. Крім цього, докази, які б свідчили про те, що позивач був одержувачем соціальної допомоги в зв'язку з наданням батькові стороннього догляду в матеріалах відсутні докази.

Так само, не є належним доказом постійного проживання на час смерті зі спадкодавцем і висновок працівників правоохоронних органів, оскільки факт виникнення конфлікту між сторонами у даній справі, з приводу чого проводилася перевірка, мав місце станом на 28.01.2016 року, а не на час смерті спадкодавця і причиною такого конфлікту (що підтвердив у судовому засіданні й сам позивач) була відмова відповідача у прописці його в спірній квартирі через необхідність такої в зв'язку зі зміною паспорта по досягненню 45 років, а не та обставина, що він там постійно проживав зі згоди власників даної квартири і йому чиняться перешкоди у проживанні.

Таким чином, оцінивши зібрані у справі докази кожен окремо та в їх сукупності, суд прийшов до вірного висновку, що періодична поява позивача у справі за адресою вул.Кн.Острозького 45/87 в м.Тернополі (підтверджена як письмовими доказами, так і показаннями свідків, у тому чилі, з метою відвідування батька, який хворів) не може вважатися достатнім доказом постійного його проживання за сказаною адресою на час смерті спадкодавця.

Крім цього, що стосується обраного позивачем способу захисту, то вимогу ОСОБА_1 про визнання права власності в порядку спадкування колегія суддів вважає безпідставною з огляду на те, що з урахуванням встановлених судом обставин справи, й зокрема, факту видачі свідоцтва про право власності на майно померлого його дружині ОСОБА_3 та за умови доведеності позивачем ОСОБА_1 факту проживання спадкодавцем на час смерті однією сім'єю, останній може бути підставою для скасування відповідного свідоцтва, виданого відповідачу та подальшого звернення позивача до нотаріуса за видачею іншого свідоцтва про право власності, а не для визнання такого за ним у судовому порядку, оскільки підстави, передбачені законом (ст.382, ч.5 ст.376 ЦК України) для цього відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов законних і обґрунтованих висновків про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1, апеляційна скарга позивача до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1, ч.1 п.2, 315 ч.1, 2; 317, 319, 324 ч.1 п.1, 325 ч.1 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_22