19.07.2017 Справа № 363/874/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Давидової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування працівником матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з ОСОБА_2 на його користь завданих збитків у розмірі 16 251,54 грн. та моральної шкоди у розмірі 1 000,00 грн. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 25.11.2013 року відповідач прийнята позивачем на роботу, на посаду продавця продовольчих і непродовольчих товарів в магазин «Джерело». 14.12.2014 року між сторонами по справі підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 25.09.2016 року продавцями магазину «Джерело» ОСОБА_2 та ОСОБА_3, складено акт відповідно до якого відповідач передала ОСОБА_3 товару на суму 334 484,56 грн. замість 350 736,10 грн., тобто виявлено недостачу товару на суму 16 251,54 грн. Крім того, 25.09.2016 року позивачем та продавцем ОСОБА_3 проведена інвентаризація товару у павільйоні «Джерело», за результатами якої встановлено, що згідно відомостей, накладних бухгалтерського обліку, вартість товару у павільйоні становить 350 736,10 грн., а фактичний залишок товарів на суму 334 484,56 грн. Таким чином, позивачу стало відомо про нестачу товару на суму 16 251,54 грн. з вини ОСОБА_2, яку добровільно остання відшкодовувати відмовилась. 30.09.2016 року за ініціативою позивача трудовий договір з відповідачем розірвано. Таким чином, позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні, представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач в судове засіданні не зявилась, про день та час розгляду справи повідомлялась в установлений законом порядку, причини неявки суду невідомі.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

25.11.2013 року між сторонами по справі укладено трудовий договір відповідно до якого, працівник зобовязаний виконувати правила торгівлі продовольчими і непродовольчими товарами, правил санітарних норм, правила техніки безпеки та пожежної безпеки, правила внутрішнього розпорядку.

14.12.2014 року між СПД ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_4 (підприємство) з одного боку і працівником ОСОБА_2 укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Відповідно до п.1 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність визначено, працівник, що займає посаду продавця павільйону «Джерело» ФОП ОСОБА_1 або виконує роботу, безпосередньо повязану з збереженням і продажем (відпуском) матеріальних цінностей приймає на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей, і у звязку з викладеним зобовязується: дбайливо ставитися до переданих йому на збереження або з іншою метою матеріальних цінностей підприємства і вжиття заходів до попередження збитків; своєчасно попереджати керівництво про всі обставини, що загрожують збереження ввірених йому матеріальних цінностей; вести облік, складати та передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух решти ввірених йому матеріальних цінностей; брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.

Пунктом 3 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність встановлено, що у випадку незабезпечення з вини працівника збереження ввірених йоиу матеріальних цінностей, визначених розмірів збитків, заподіяних підприємству, та їх відшкодування відбувається у відповідності до чинного законодавства.

Як вбачається з акту від 25.09.2016 року складеного про те, що в павільйоні «Джерело» СПД ОСОБА_1 продавець ОСОБА_2 у відповідності до списку первинних накладних здала товару на суму 334 484,56 грн., а продавець ОСОБА_3 у відповідності до первинних накладних прийняла товару на суму 334 484,56 грн., недостача склала 16 251,54 грн. Даний акт підписаний ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Разом з тим, факт недостачі підтверджується актом інвентаризації від 25.09.2016 року відповідно до якого, згідно звірки відомостей , накладних бухгалтерського обліку, вартість товару у павільйоні «Джерело» на 25.06.2016 року становить 350 736,10 грн., а фактична залишкова вартість у павільйоні «Джерело» склала 334 484,56 грн., нестача товару становить 16 251,54 грн.

Крім того, як вбачається з пояснювальної записки ОСОБА_3 від 01.10.2016 року, в магазині «Джерело» велика нестача. Дана нестача накопичувалась з березня місяця 2016 року. Змінний продавець брала товар або кошти та просила нікому не казати. На її претензії відносно повернення грошей змінний продавець обіцяла гасити борг. Однак, сума збільшувалась з кожним місяцем.

Пояснювальною запискою від 01.10.2016 року ОСОБА_3 повідомила, що нестача в магазині виникла в результаті боргів змінного продавця ОСОБА_2, яка брала з каси кошти з березня місяця та не погашала свій борг. В березні борг складав 2 300,00 грн., в червні 3 300,00 грн., в липня 4 100,00 грн., в серпні 3 300,00, у вересні 3 775,00 грн. На її прохання про погашення боргу ОСОБА_2 відповідала, що скоро буде гасить борг, однак з кожним місяцем борг збільшувався.

Згідно ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.

Статтею 135-1 кодексу Законів про працю України визначено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Працівники зобовязані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір, що визначено ст.139 кодексу Законів про працю України.

Відповідно до ст.135-3 кодексу Законів про працю України, розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами. У разі розкрадання, недостачі, умисного знищення або умисного зіпсуття матеріальних цінностей розмір шкоди визначається за цінами, що діють у даній місцевості на день відшкодування шкоди.

Згідно статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні беззаперечно встановлено, що між сторонами по справі укладались договори про повну матеріальну відповідальність, за умовами яких відповідач взяв на себе певні зобовязання, що належним чином не виконував, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення завданих збитків.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, згідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльність відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно положень ч.2 ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»( з урахуванням змін та доповнень, внесених Постановою пленуму Верховного Суду України від 25.05.2005 р. №5) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Враховуючи наведене, суд вважає позовні вимоги в частині про стягнення моральної шкоди позивачем не доведеними та такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного керуючись статтями 130, 135-1, 139 КЗпП України, статтею 1166 ЦК України, статями 3, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 157, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 збитки у розмірі 16 251,54грн та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк