Справа № 647/2607/17
№ провадження 2/647/898/2017
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
21.11.2017 року Бериславський районний суд Херсонської області складі:
головуючого-судді: Корсаненкової О.О.
за участю секретаря: Бондаренко Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бериславі Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, суд
В листопаді 2017 року позивач звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до договору міни від 28.05.1993 року вона є власницею квартири АДРЕСА_1. В даній квартирі, крім ОСОБА_1 зареєстрований її син ОСОБА_2, який фактично не проживає за вказаною адресою з 2013 року. Через реєстрацію відповідача в будинку виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але оплата за них нараховується, що перешкоджає власниці в повному обсязі розпоряджатися своїм майном. Крім того, внаслідок реєстрації ОСОБА_2 позивач позбавлена права оформити субсидію. У звязку з чим, позивач просить суд позбавити ОСОБА_2 права користування квартирою №61 за адресою Херсонська область м.Берислав вул.Леніна, 265.
Представник позивача в судове засідання не зявилася, заявою від 08.11.2017 року підтримала заявлені позовні вимоги, проти винесення заочного рішення не заперечувала та просила суд розглянути справу за її відсутності.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причину своєї неявки не повідомив. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
ОСОБА_1 на підставі договору міни від 28.05.1993 року є власницею квартири АДРЕСА_1 (а.с.4-5).
В зазначеній квартирі, як вбачається із домової книги, крім позивача ОСОБА_1, також зареєстрований її син ОСОБА_2 (а.с.6-8).
З акту обстеження №1656 від 06.10.2017 року Бериславської міської ради Херсонської області вбачається, що ОСОБА_2 хоч зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1, але фактично не проживає за даною адресою з 2013 року (а.с.9).
Згiдно положень ст.4 ЦПК України суд, здiйснюючи правосуддя захищає права, свободи та iнтереси фiзичних осiб у спосiб, визначений законами України. Перелiк способів захисту цивiльних прав та iнтересiв мiститься в статтi 16 ЦК Укаїни. Цей перелiк не є вичерпним i суд може захистити цивiльне право або інтерес iншим способом, що встановлений законом або договором.
В статті 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно із положеннями норм статей 16, 386, 391 ЦК України, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК; ст. 405 ЦК). Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 01.03.2016 року у справі №825/1335/13-а, від 30.06.2015 року у справі №21-1438а15, від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.
У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Враховуючи встановлені обставини справи, які підтверджені дослідженими в судовому засіданні належними доказами та положення діючого в Україні цивільного та житлового законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що права позивача як власника житла підлягають захисту у обраний нею спосіб відповідно до вимог ст.405 ЦК України.
У звязку з тим, що відповідач з 2013 року без поважних причин не проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, ніяких перешкод у користуванні житловою площею йому не чинилось, суд вважає можливим позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням.
Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст.16, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавити права користуванням житловим приміщенням за адресою АДРЕСА_2.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом десяти днів з дня його проголошення, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Херсонської області через Бериславський районний суд Херсонської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на апеляційне оскарження.
Суддя О.О.Корсаненкова