Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/1631/17
Провадження № 22ц/782/373/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Лозко Ю.П., Орлова І.В.

за участю секретаря - Подрябінкіна Я.Г.

представника позивача - Керімової Є.Р.

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційнy скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2017 року в справі за позовом Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до ОСОБА_3 про відшкодування надміру виплаченої грошової допомоги

встановила

23 березня 2017 року Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради звернулось до суду з позовом про стягнення з якому просив стягнути з ОСОБА_3 безпідставно отриманої щомісячної адресної допомоги у розмірі 10608 гривень, на яку відповідачка як внутрішньо переміщена особа не мала права з огляду на те, що у власності її чоловіка є житлове приміщення розташоване в регіоні, інше, іншому ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; відповідачка та її представник просили відхилити апеляційну скаргу.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до вимог статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

ОСОБА_3 з сім'єю постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1.

02 березня 2015 року вона з двома неповнолітніми дітьми була взята на облік як особа, що перемістилась з району проведення антитерористичної операції в місто Лисичанськ Луганської області.

На підставі особистої заяви ОСОБА_3 Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради була призначена та виплачена за період з 12 січня 2016 року до 11 липня 2016 року грошова допомога у розмірі 10608 гривень відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

15 вересня 2016 року Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради виплата адресної допомоги була припинена, оскільки було встановлено, що у власності чоловіка відповідачки ОСОБА_6 знаходиться житло, розташоване в селищі міського типу Нижнє Попаснянського району Луганської області. А пунктом 6 вищевказаного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населенні пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка мала право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрати на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. При цьому суд виходив з наступного:

1) позивачем не надано доказів того, що власник житла ОСОБА_6 є чоловіком відповідачки та/або членом її сім'ї;

2) селище міського типу Нижнє Попаснянського району Луганської області мало статус населеного пункту, на території якого здійснювалася антитерористична операція, і на момент переміщення відповідачки та звернення її за призначенням допомоги, і на момент припинення її виплати;

3) взяття на облік і надання грошової допомоги відповідній категорії осіб пов'язано з їх переміщенням з району проведення антитерористичної операції, що не є тотожним території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження,

4) відсутність з 5 листопада 2014 р. на рівні підзаконного нормативного акту механізму реалізації прав та свобод громадян, закріплених у законі, не може бути підставою для відмови у захисті прав.

До такого висновку суд дійшов, проаналізувавши обставини справи, а також наступні норм матеріального права:

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції",

Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014,

Постанови Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 257,

Постанови Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 264,

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 1079-р,

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову та вважає, що рішення суду загалом відповідає вимогам статей 11,213 Цивільного процесуального кодексу України щодо законності та обґрунтованості.

Разом з тим, погоджується з доводами апеляційної скарги про допущену неповноту з'ясування обставин справи при заочному розгляді справи.

За змістом частини 1 статті 224 Цивільного процесуального кодексу України суд мав право провести заочний розгляд справи виключно у тому випадку, якщо відповідач був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, але в судове засідання не з'явився та не подав заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними. Однак, матеріали справи не містять доказів того, що відповідачка була повідомлена про розгляд справи 25 квітня 2017 року. Судова повістка або телефонограма згідно з порядком, визначеним статтями 74, 76 Цивільного процесуального кодексу України їй не надсилалась. Це позбавило відповідачку права на участь в судовому засіданні та наведення своїх доводів та аргументів, а суд перевірити обставини, на які послався позивач.

Не зважаючи на допущені судом порушення норм процесуального права, це не призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Для забезпечення об'єктивного розгляду справи колегією суддів, виходячи з положення частини 2 статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, досліджені нові докази, представлені обома сторонами під час апеляційного розгляду справи. Тим самим дотримано справедливий баланс у праві надання доказів кожною із сторін.

Встановлено, що відповідачка з 1994 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6. Сім'я Піддубних проживала постійно в селі Новотошківське Попаснянського району Луганської області.

Чоловік відповідачки є власником 1/3 частки житлового будинку, розташованого в селищі міського типу Нижнє Попаснянського району Луганської області. Право власності на частку будинку набуте в порядку спадкування в 2005 році. Однак, в цьому будинку сім'я Піддубних не проживала, що підтверджується довідками.

Підставою для пред'явлення вимоги про стягнення отриманих сум соціальної допомоги, як зазначено в позові, стала наявність у чоловіка відповідачки житла.

Слід зауважити, що законодавство не містить єдиного тлумачення поняття житла, а в юридичній літературі житло розглядається з декількох точок зору. По-перше, як місце проживання особи та, по-друге, як об'єкт права власності. І незалежно від того, з якої точки зору воно розглядається, житло має ряд спільних ознак. Першою ознакою є призначення для проживання в ньому людини, що засвідчує приналежність житла до житлового фонду України. Другою ознакою житла є придатність житла для проживання в ньому людини. Це означає, що житло має відповідати всім будівельним, архітектурним, санітарним, пожежним та іншим нормам, завдяки яким можливе безпечне проживання в ньому людини.

Як вбачається з технічних характеристик житлового будинку його житлова площа складає 27,1 кв.м. Частка чоловіка відповідачки в цій власності складає третину. Крім тог, сім'я Піддубних в будинку не проживала до переміщення із зони проведення АТО, а також не може проживати зараз через руйнування інфраструктури, а також небезпеку для життя внаслідок обстрілів. Факти застосування в цьому населеному пункті важкого озброєння зафіксовані спостерігачами Спеціальної моніторингової місії ОБСЄ , про що повідомлено в засобах масової інформації.

За вказаних обставин не можна вважати, що відповідачка як внутрішньо переміщена особа не має права на соціальний захист через те, що її чоловік має житло, адже це суперечить самій суті права внутрішньо переміщених осіб на соціальний захист.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду про необґрунтованість позову. І, не зважаючи на допущену судом помилку у застосуванні норм процесуального права, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні позову з огляду на те, що відповідно до частини 2 статті 308 Цивільного процесуального кодексу України не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань, а допущена судом помилка є формальним порушенням, яка не вплинула на правильність рішення суду.

Підсумовуючи наведене, керуючись статтями 308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалила

Апеляційнy скаргу Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради відхилити.

Заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 25 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом поданням касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М

Судді Лозко Ю.П.

Орлов І.В.