Номер провадження: 22-ц/785/7165/17
Номер справи місцевого суду: 511/889/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретарів Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року,

встановила:

У квітні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором у розмірі 3 425,15 доларів США, що за курсом НБУ 26,25 грн. за долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2016 року, становить 89 910,19грн., яка складається з: - заборгованість по процентам за користування кредитом 3 425,15 доларів США.

Позовні вимоги Банк мотивував тим, що відповідно до укладеного кредитного договору № 109323-cred від 27.12.2007 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США, зі сплатою - 25% річних за користування грошима, з кінцевим терміном повернення - 15.06.2009 року, з погашенням кредиту згідно умов кредитного договору.

ОСОБА_4 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Заборгованість відповідача перед Банком станом на 27.03.2016 р. становить 6 612,07 доларів США, яка складається з: - заборгованість за кредитом 1 459,12 долара США; - заборгованість про процентам 5 152,95 доларів США.

Від вищевказаної суми заборгованості необхідно відняти заборгованість, стягнуту попереднім рішенням суду у розмірі 2 047,17 доларів США. Таким чином, розмір заборгованості по процентам, яка підлягає стягненню, становить 3 425,15 доларів США, що за курсом НБУ 26,25 грн. за долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2016 року, становить 89 910,19грн..

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 р. стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого та проживаючого за адресою - Одеська область, м. Роздільна, вул. Київська, 45, паспорт - КМ КЕ 803411, виданий 23.10.1997 року Роздільнянським РВУМВС України в Одеській області, ІПН - НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд.50, МФО 305299, , р/р 3111) заборгованість за кредитним договором № 109323-cred від 27.12.2007 року, яка становить 3 425,15 доларів США, що за курсом НБУ 26,25, відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2016 року, складає 89 910,19 грн., яка складається: - заборгованість по процентам за користування кредитом - 3 425,15 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» судовий збір в розмірі - 1 378,00 грн..

ОСОБА_4в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засідання не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову Банка, суд першої інстанції виходив з того, що відсотки після попереднього рішення суду нараховані правомірно. Строк позовної давності, про застосування якої просить відповідач, не пропущено, оскільки зобовязання припиняються належним виконанням. Рішення суду не припиняє зобовязання (а. с. 206 20 зворотня сторона).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків суд першої інстанції дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 11, 15, 257, 264, 267, 509, 525, 526, 1054 ЦК України) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60, 179, 213 ЦПК України) права.

Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до укладеного 27.12.2007 р між Банком та ОСОБА_4 кредитного договору № 109323-cred (а. с. 7 10) останній отримав кредит у розмірі 3 000,00 доларів США, зі сплатою - 25% річних за користування грошима, з кінцевим терміном повернення - 15.06.2009 року, з погашенням кредиту щомісячними платежами згідно умов кредитного договору.

Згідно п. 5.7 кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагород, неустойки пені, штрафів, встановлюється тривалістю - пять років (а. с. 9).

ОСОБА_4 свої зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. У звязку з чим виникла заборгованість.

Попереднім рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 18.02.2010 р. (а. с. 4 4 зворотня сторона) з ОСОБА_4 стягнуто заборгованість за кредитним договором, станом на 17.08.2009 р., у розмірі 16 377,33 грн. (2 04717 доларів США), яка складається з: - заборгованість за кредитом 1 459,12 доларів США; - відсотки 460,80 доларів США; - штраф 127,35 доларів США.

18.04.2016 р. (а. с. 2) Банк знову звернувся до суду з позовом по даній справі про стягнення процентів, у звязку з невиконанням попереднього рішення суду.

У суді першої інстанції ОСОБА_4 зробив заяву про застосування строку позовної давності (а. с. 162).

Між сторонами виникли правовідносини з кредитного договору.

За змістом ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори.

За правилами, передбаченими ст. ст. 509, 525, 526 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно ст. ст. 257, 259, ч. ч. 2, 3 ст. 264, ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного з кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що кредитний договір укладено - 27.12.2007 р.. Кінцевий термін повернення - 15.06.2009 р. З врахуванням переривання строку позовної давності у звязку з предявленням позову, ухваленням судом 18.02.2010 р. попереднього рішення, після чого перебіг позовної давності почався заново, цей строк закінчився 18.02.2015 р.. З позовом до суду Банк звернувся 18.04.2016 р., тобто після спливу строку позовної давності, про застосування якої зробив заяву відповідач.

Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржене рішення, зазначених положень до уваги не взяв, помилково не застосував наслідки пропуску строку позовної давності за заявою ОСОБА_5.

Доводи апелянта про пропуск Банком строку позовної давності, про застосування якої він зробив заяву, є обґрунтованими. Апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення судом першої інстанції вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати. Ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову Банку за вищевказаного обґрунтування.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України необхідно стягнути з Банку на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 1 515,80 грн. (а. с. 211).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20 липня 2017 року, скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер картки фізичної особи платника податків НОМЕР_1, судовий збір у сумі 1 515 (одна тисяча пятсот пятнадцять) грн. 80 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3