АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1323/17 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

16 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

секретар - Романюк Х.Ю.

з участю представника позивача ОСОБА_1, представника органу опіки і піклування Тернопільської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи орган опіки і піклування Тернопільської міської ради, Міністерство юстиції України про повернення дитини в Україну,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_2 негайно повернути в Україну до постійного місця проживання вул. Чалдаєва, 8/74 м. Тернопіль малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зсилаючись на Конвенцію про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року.

13 жовтня 2017 року позивач подав суду клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Окружним адміністративним судом м. Києва справи №826/9092/17-а про визнання протиправними дій Державної прикордонної служби України, що повязані з наданням дозволу перетнути державний кордон між Україною та ОСОБА_4 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та вступу судового рішення по цій справі у законну силу.

25 жовтня 2017 року позивачем подано суду ще одне клопотання про зупинення провадження у даній справі до вирішення Тернопільським міськрайонним судом цивільної справи №607/10644/17-ц про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо доньки ОСОБА_3

Обидва клопотання обгрунтовані тим, що, на думку позивача, вирішення позову про повернення дитини в Україну є неможливим до вирішення зазначених ним справ.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року у задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою клопотання задовольнити. Вказує, що ухвала є незаконною та необгрунтованою, оскільки вирішення адміністративного позову матиме преюдиційне значення для вирішення справи про повернення дитини в Україну, так як судовим рішенням в адміністративній справі буде встановлено факт законності чи незаконності вивезення за межі України малолітньої ОСОБА_3, яке мало місце 10 листопада 2016 року.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, який доводи апеляційної скарги підтримав, представника органу опіки та піклування Тернопільської міської ради, яка покладається на думку суду, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні клопотання про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для зупинення провадження у даній справі відсутні. Враховуючи норми Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25.10.1980 року (Гаазька конвенція), яка набула чинності для України з 1 вересня 2006 року, предметом позовних вимог у справах про повернення дитини є : визнання незаконним вивезення та/або утримування на території країни тимчасового перебування дитини; забезпечення повернення її до постійного місця проживання. Не підлягають розгляду і не стосуються предмету доказування у справах про повернення дитини відповідно до цієї Конвенції питання, повязані з виконання прав і обовязків батьків щодо дітей, зокрема, визначення місця проживання дитини, взаємовідносини батьків між собою, правомірність перетинання державного кордону дитиною тощо.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 201 ЦПК України, суд зобовязаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Ця підстава зупинення допускається лише тоді, коли розглядати далі справу неможливо, в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду. Ця неможливість полягає у тому, що обставини, які є підставою позову або заперечень проти нього, є предметом дослідження в іншій справі і рішення суду в цій справі безпосередньо впливає на вирішення спору.

Однак, вирішення справи про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, а також вирішення адміністративного позову щодо оскарження дій Державної прикордонної служби України та судові рішення у цих справах не впливають безпосередньо на вирішення справи про повернення дитини в Україну.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що факт незаконного переміщення дитини слід розглядати у контексті статті 3 Конвенції, зокрема:

переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо:

а) при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та

b) у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Не підлягають доказуванню і не стосуються предмета доказування у справах про повернення дитини відповідно до цієї Конвенції такі обставини, як правомірність перетинання державного кордону дитиною тощо.

З врахуванням наведеного, підстави для зупинення провадження у справі відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що неможливо прийняти рішення у справі про повернення дитини до вирішення інших зазначених позивачем справ, колегія суддів оцінює критично, так як вирішення цивільного позову про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 та адміністративного позову про визнання протиправними дій Державної прикордонної служби України не впливають безпосередньо на вирішення спору про повернення дитини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвала є законною та обгрунтованою, підстав для її скасування з мотивів, наведених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, клегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6