АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1486/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя,

в с т а н о в и л а :

28 лютого 2017 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 10 травня 1980 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

Рішенням виконавчого комітету Смілянської міської ради від 08.07.1985 року за № 412 затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК № 12 від 08.07.1985 року про надання члену ЖБК № 12 ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1. На підставі ордеру № 000069 вона з ОСОБА_8 та їх спільна донька вселилися у вказану кварту.

Вказує, що вона з ОСОБА_8 виплатили пайові внески за кооперативну квартиру АДРЕСА_2 (назва вулиці до перейменування - Леніна) в м. Сміла Черкаської області.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2010 року шлюб між позивачем та ОСОБА_8 розірвано.

11 вересня 2015 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності на спірну квартиру, зареєстроване Реєстраційною службою Смілянського міськрайонного управління юстиції Черкаської області.

17 серпня 2016 року ОСОБА_8 помер. Спадщину після його смерті, шляхом подачі зави до приватного нотаріуса Смілянського міського нотаріального округу ОСОБА_9, прийняла ОСОБА_7, відповідач у справі, яка доводиться позивачу і померлому рідною дочкою. Інша спільна дочка ОСОБА_10 від прийняття спадщини відмовилась шляхом подачі заяви відповідного змісту.

Вказує, що оскільки право власності на квартиру № 100 по вул. Незалежності (Леніна), 90 в м. Сміла оформлено лише за ОСОБА_8, змушена звернутися до суду з даним позовом.

Позивач просить суд визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частку вищевказаної квартири.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року в позові ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вказує, що рішення суду незаконне, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та грубо порушують норми матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції не встановив обставин справи, не визначив які правовідносини склались між сторонами та які норми права підлягають застосуванню.

Посилання суду на норми ЦК України і Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року є безпідставним і суперечить Конституції України, оскільки вказані нормативні акти не діяли на час сплати пайових внесків за спірну квартиру.

Крім того, суд не звернув увагу на ту обставину, що відповідач ОСОБА_7 і в судовому засіданні і подавши відповідну заяву, проти задоволення позову не заперечувала, всі обставини визнала, а тому вони не підлягали доказуванню.

Просить скасувати рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року та ухвалити нове, яким визнати квартиру АДРЕСА_3 спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_6 право власності на ? частку вищевказаної квартири.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_6 та її представника адвоката ОСОБА_11, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволення позову, суд першої інстанції, прийшов до висновку, що оскільки право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8 набув після розірвання шлюбу із ОСОБА_6, то вказане майно не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, і не підлягає поділу між ними.

Однак, погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідність обставинам справи, судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалене у справі судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їхнього порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

При цьому, ст. 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частина 2 наведеної статті містить перелік способів захисту цивільних прав та інтересів судом, зокрема і шляхом визнання права. Причому суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

ЦК України та іншими законами можуть встановлюватися для захисту певних чи окремих категорій прав спеціальні способи захисту прав. У тих випадках, коли спеціальна норма закону встановила інший, ніж визначений ст.16 ЦК України, спосіб захисту, застосовується спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою. Одночасно можуть застосовуватися положення ст.16 ЦК і положення спеціальної норми.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст.16 ЦК з урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Позивач звертаючись в суд з даним позовом послалася на положення ст. ст. 22, 28 КпШС України, а також на ст. ст. 60, 70 СК України, як на правову підставу своїх вимог, а обґрунтовуючи вимоги про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та визнання права власності на ? її частину, зауважила, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_8 виплатили пайові внески за кооперативну квартиру надану на підставі рішення від 08.07.1985 р.

Відповідно до ст. 15 ЗУ «Про власність», що діяв на момент виникнення правовідносин, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Згідно ст. 16 ЗУ «Про власність», майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Статтею 17 ЗУ «Про власність» визначено, що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно ч.ч. 2, 3 ст.13 КпШС України, права і обов'язки подружжя породжує лише шлюб, укладений у державних органах реєстрації актів громадянського стану. Час виникнення прав і обов'язків подружжя визначається моментом реєстрації шлюбу в органах реєстрації актів громадянського стану.

При вирішенні спору судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії І-СР №353622 зареєстрованого Ташлицькою сільською радою Смілянського району Черкаської області 10 травня 1980 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_12 був укладений шлюб (а.с.5).

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 травня 2010 року шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 розірвано, рішення суду набрало законної сили 6 червня 2010 року (а.с.6).

Відповідно до рішення виконавчого комітету Смілянської міської ради народних депутатів Черкаської області № 412 від 8 липня 1985 р. ОСОБА_8 надано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Як вбачається з ордеру № 000069 виконкому Смілянської міської Ради народних депутатів, ОСОБА_8 та членам його сім'ї: дружині ОСОБА_6 та дочці ОСОБА_10 було надано дозвіл на зайняття кооперативної квартири АДРЕСА_1 (а.с.12).

Відповідно до довідки обслуговуючого кооперативу «Сміла» № 140 від 21 серпня 2015 року пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 виплачено повністю. Розрахунок був проведений в радянських рублях, а саме в сумі 9 611 рублів (а.с.13).

Згідно до довідки обслуговуючого кооперативу «Сміла» № 69 від 31 травня 2017 року пайові внески за квартиру АДРЕСА_1 сплачено повністю в 1992 році в сумі 9 611 рублів.

Крім того, з довідки обслуговуючого кооперативу «Сміла» № 8 від 12.01.2017 р. вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 на день смерті ОСОБА_8 постійно проживали та були зареєстровані, зокрема, і на даний час: колишня дружина ОСОБА_6, дочка ОСОБА_6 та онук ОСОБА_13

Оглядом паспорта громадянина України - ОСОБА_6 встановлено, що вона дійсно з 2 серпня 1985 р. по теперішній час є зареєстрованою у ІНФОРМАЦІЯ_1 та в ній проживає.

Відповідно до ст.22 КпШС України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

За правилами ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Аналогічні норми містяться у ст.ст. 60, 70 СК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року.

Згідно з свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 11 вересня 2015 року власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_8 (а.с.10).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11 вересня 2015 року державна реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_4 проведена 10 вересня 2015 року (а.с.11).

Разом з тим, при вирішенні даного спору слід враховувати і розяснення надані судам, зокрема, у пп. б п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» про те, що при вирішенні спорів про право власності на жилий будинок, на квартиру в житлово-будівельному або житловому кооперативі, на інші будівлі судам слід виходити з роз'яснень, які дані Пленумом Верховного Суду України у прийнятих ним постановах з цих питань. Крім цього, слід враховувати, що при повному внесені пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Водночас у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 вересня 1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» розяснено, що при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, суду слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст. 15 Закону «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (ст. ст. 22, 24, 28, 29 Кодексу про шлюб та сім'ю України), враховуючи, що пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Із наявної в матеріалах справи копії спадкової справи №14/2017, заведеної 14 лютого 2017 року, судом також встановлено, що після смерті ОСОБА_8, який помер 17 серпня 2016 року, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом звернулася ОСОБА_7 (а.с. 42).

Із заявою про відмову від прийняття спадщини звернулася ОСОБА_10 (а.с. 55). Свідоцтво про право на спадщину за законом на спірну квартиру, ОСОБА_7 не видавалося.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до заяви від 23.05.2017 р., поданої до суду першої інстанції, відповідач у справі ОСОБА_7, яка є донькою позивача та померлого ОСОБА_8, та відповідно особою яка звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити (а.с. 34).

Згідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У порушення приведених вимог закону суд першої інстанції ухвалу з обґрунтуванням підстав відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, у відповідності до приведених вимог закону, не постановив, разом з тим оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позову відмовив.

Викладені обставини та приведені норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, свідчать про те, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_8 набув після розірвання шлюбу із ОСОБА_6, тому вказане майно не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи викладене, приведені вимоги закону, те що повну сплату пайового внеску за спірну кооперативну квартиру було здійснено подружжям ОСОБА_6 та ОСОБА_8 в ЖБК у 1992 році, тобто в період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, позивач протягом всього часу проживає у спірній квартирі, та беручи до уваги, в тому числі, і факт визнання відповідачем позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та визнання квартири № 100 в будинку, 90 по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який помер 17 серпня 2016 року та визнання за ОСОБА_6 права власності на ? частку вищевказаної квартири.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя задовольнити повністю.

Визнати квартиру № 100 в будинку, 90 по вул. Незалежності в м. Сміла Черкаської області спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_8, який помер 17 серпня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :