АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів: ОСОБА_2.,
ОСОБА_3,
секретар - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 7 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_7 про поділ майна подружжя, посилаючись на те, що вони з відповідачем, перебуваючи у шлюбі, 24 березня 2011 року за спільні грошові кошти придбали нерухоме майно, а саме: житловий будинок, який знаходиться за адресою: Херсонська область, м. Херсон, вул.Київська, б.28. Вказаний будинок зареєстровано на імя відповідача. Позивач бажає вільно розпорядитися належною їй часткою у житловому приміщенні та посилаючись на положення ст.61,63, 69,70 СК України, просила здійснити поділ спільно нажитого майна, виділивши їй у власність 1/2 частину вказаного нерухомого майна.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 7 липня 2017 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 задоволено, визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину житлового будинку № 28 по вул. Київській в м. Херсоні загальною площею 127,4 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м. та 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0168 га кадастровий номер :01:001:0407, що знаходиться за адресою м. Херсон, вул. Київська, 28; визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину вказаних житлового будинку та земельної ділянки.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду звернулась ОСОБА_5, яка не брала участі у справі, однак вважає, що оскаржуваним рішенням порушені її права, посилаючись на те, що судом при ухваленні вказаного рішення не взято до уваги, що спірний житловий будинок фактично є самочинно збудованим. Вказує, що даним рішенням суду порушено її права, як землекористувача суміжної земельної ділянки, та просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_6 в задоволенні позову.

Заслухавши доповідача, пояснення особи, що звернулась з апеляційною скаргою та її представника, пояснення представника позивача, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19 березня 1993 року сторони перебувають в шлюбі. За час шлюбу ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 24 березня 2011 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №334 житловий будинок за адресою: місто Херсон, вулиця Київська, буд. 28, розташований на земельній ділянці площею 180,5 кв.м., яка надана у користування та закріплена рішенням Суворовського виконкому від 13.0.2000 року за №71, кадастровий номер земельної ділянки :06:002:0123.

Сторонами було здійснено приватизацію вищевказаної земельної ділянки по вул. Київська,буд. 28 в м. Херсоні, загальною площею 0,0168 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), якій було присвоєно кадастровий номер :01:001:0407, про що реєстраційною службою Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні 11.04.2013 року було внесено відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову про поділ майна подружжя, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 368 ЦК України, ст.60, 69-71 СК України, за якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частики майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Під час розгляду справи апеляційним судом, ОСОБА_5 та її представник в своїх поясненнях суду зазначали, що подружжям ОСОБА_6 на місці старого будинку без дозвільних документів фактично збудовано новий будинок. Вказує, що після проведення ОСОБА_6 оздоблювальних робіт фасаду будинку, погіршена її можливість користування належним їй сараєм, який прибудований на межі земельних ділянок.

Судом апеляційної інстанції досліджено технічні паспорти на житлові будинки № 28 по вул..Київська (виготовлений в 2011 та 2017 році - власник ОСОБА_7І.) та № 30/90 (власники: ОСОБА_5 34/450, ОСОБА_9 66/100, ОСОБА_10 119/450 виготовлений в 2012 році), з яких вбачається, що сарай літ.В-1, що належить ОСОБА_5 розміщений на межі вказаних земельних ділянок та прибудований до стіни, належної ОСОБА_7.

Даний факт ОСОБА_5 не заперечує, та вказує, що зміна проекту розміщення сусіднього будинку заважає їй користуватися своєю власністю.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувач земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

За змістом п. б ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

При цьому способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на рішення суду про поділ майна подружжя, ОСОБА_5 вказує на порушення власниками сусідньої земельної ділянки її права користування належним їй нерухомим майном - сараєм, однак предметом даного спору між подружжям ОСОБА_7 є поділ майна, що є спільною власністю подружжя.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що немає підстав вважати, що ОСОБА_5 у даному спорі про поділ майна подружжя є особою, щодо якої суд вирішив питання про її права та обов'язки.

Згідно до положень процесуального закону право оскарження рішення надане сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, а також особам, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки ( ч.1 ст.292 ЦПК України).

Таким чином, у даній справі ОСОБА_5 не є особою, яка відповідно до процесуального закону наділена правом апеляційного оскарження рішення суду.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України за №12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого ст. 292 ЦПК України, права на апеляційне оскарження, в т.ч. особою, яка не брала участі у справі, про права і обов'язки, якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя відповідно до цієї норми та ч.3 ст.297 ЦПК України, постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

Таким чином, апеляційний суд помилково прийняв апеляційну скаргу до розгляду від особи, про права і обов'язки, якої суд першої інстанції рішення не ухвалював, і що було встановлено лише в судовому засіданні, тому, виходячи із норм чинного законодавства та судової практики, судова колегія повинна закрити апеляційне провадження у справі за даною скаргою.

Враховуючи наведене, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5, а тому його належить закрити, оскільки розгляд апеляційної скарги, поданої з порушенням передумов права на апеляційне оскарження є порушенням засадничих положень цивільного кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 292, 297, 304, 307, 314 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА :

Апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 7 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл майна подружжя, закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Вейтас

Судді: А.Г.Колісниченко

ОСОБА_3