Справа № 755/7843/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" липня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участі секретаря Гноілек М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування жилим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

Вимоги мотивує тим, що вона являється власником житлового приміщення - трикімнатної квартири загальною площею 69.09 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає у даній квартирі.

Право власності на вказану квартиру вона набула згідно свідоцтва про право на спадщину НВА 816922 від 15.05.2017 року, що зареєстроване в реєстрі за № 5-881 та видане державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори.

Вказана квартира належала її покійному чоловіку ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 05.08.1995 року. У 2003 році її чоловік отримав дану квартиру як черговик МВС.

У квартирі крім неї зареєстрований ОСОБА_2, який жодного дня у квартирі не проживав та мешкав зі своєю матір'ю.

Відповідач являється сином її покійного чоловіка ОСОБА_3 від першого шлюбу і відповідно, був ще одним спадкоємцем за законом у спадковій справі № 637/2015, спадщину вони прийняли, подавши відповідні заяви до Шостої Київської державної нотаріальної контори.

Позивач також зазначає, що 12.05.2017 року між нею та відповідачем було укладено договір про поділ спадкового майна НВА 816914 (816915, 816916), зареєстрований в реєстрі за № 5-879, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори, за яким квартира АДРЕСА_1 переходить їй у спадщину.

При цьому між ними була досягнута домовленість, що протягом тижня з моменту укладання договору відповідач самостійно здійснить зняття з реєстрації з квартири; угод і домовленостей щодо його проживання та подальшої реєстрації у вищевказаній квартирі не було.

Однак з реєстрації відповідач не знявся, про що свідчить довідка Комунального концерну «Центр комунального сервісу» за № 1245 від 22.05.2017 року, відповідної заяви до адміністрації не подав, чим порушив її права, як власника квартири. Причиною такої поведінки відповідача вважає несприятливі стосунки між ними, що склалися після відкриття спадщини та підчас вирішення питання щодо її поділу.

Позивач вказує, що відповідач членом її сім'ї не являється та ніяких стосунків між ними не існує. ОСОБА_2 жодного разу не вносив плату за користування квартирою, не сплачував жодних рахунків по квартирі, не здійснював поточного ремонту, а факт його реєстрації у квартирі суттєво впливає на розмір суми за оплату комунальних послуг.

Реєстрація відповідача у квартирі, що є її власністю, суттєво звужує її права, як власника даної квартири, зокрема, права володіння і розпорядження квартирою.

В судове засідання позивач не з'явилася, до суду подала заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, при цьому від представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 до суду надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутності та відсутності відповідача, рішення просить ухвалити на розсуд суду.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач є власником квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.05.2017 року, виданого державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 5-881, (а.с. 7).

Право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 87046587 від 15.05.2017 року (а.с. 12).

12 травня 2017 року між сторонами у справі було укладено договір про поділ спадкового майна, посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Мотицькою С.А., зареєстрований у реєстрі за № 5-879, за умовами якого вказана квартира АДРЕСА_1 перейшла у спадщину позивачу (а.с. 8-10 зв.).

Згідно довідки по формі № 3, виданої Комунальним Концерном «Центр комунального сервісу» № 1245 від 22.05.2017 року, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 (а.с. 13).

Позивач зазначає, що у них з відповідачем була домовленість про те, що протягом тижня з моменту укладання договору про поділ спадкового майна відповідач самостійно здійснить зняття з реєстрації з вищевказаної квартири, однак своєї обіцянки відповідач не дотримався.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Враховуючи положення передбачені ст. ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Позивач зазначає, що відповідач членом її сім'ї не являється та ніяких домовленостей з приводу користування спірною квартирою між ними не існує; відповідач жодного разу не вносив плату за користування квартирою, не сплачував рахунків за житло, не здійснював поточного ремонту, а факт його реєстрації у квартирі суттєво впливає на розмір суми за оплату комунальних послуг, а тому такі дії відповідача суттєво звужують її права, як власника квартири, зокрема, права володіння і розпорядження належним їй майном.

Пунктом 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що, застосовуючи положення ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

З матеріалів справи убачається, що між сторонами існує спір щодо користування квартирою АДРЕСА_1, відповідач у квартирі не проживає, а лише зареєстрований, чим створює позивачу об'єктивні перешкоди у користуванні належним їй майном.

Судом з'ясовано, що відповідач був зареєстрований у квартирі за час життя свого батька ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та був власником квартири АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі припинення юридичної особи чи смерті власника.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Право членів сім'ї (зокрема колишніх членів сім'ї) власника на користування жилим приміщенням є похідним від права власника і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї (колишні члени сім'ї - за відсутності між ними договірних відносин, зокрема найму, оренди тощо) втрачають право користування цим приміщенням.

З урахуванням того, що відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 до смерті свого батька ОСОБА_3, який був власником вищевказаної квартири, суд приходить до висновку про те, що з припиненням права власності ОСОБА_3 та набуттям права власності ОСОБА_1 на квартиру, з ним припинилося і право ОСОБА_2 на користування квартирою.

Пунктом 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 роз'яснено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

З огляду на те, що відповідач ОСОБА_2 на даний час не являється членом сім'ї позивача, як власника квартири, угоди між ним та ОСОБА_1 про користування жилим приміщенням не укладено, тому відсутні правові підстави для користування відповідачем спірним житловим приміщенням.

Отже, за вищевикладених обставин судом встановлено, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 640 грн. (а.с. 1).

Керуючись ст. ст. 316, 317, 319, 321, 346, 383, 391, 396 ЦК України, п. п. 3, 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208, 215, 218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя