Провадження №2/359/104/2017
Справа №359/1760/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 липня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Журавського В.В.

при секретарі Алфімовій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Бориспільської міської ради Київської області про визнання незаконним та скасування рішення про передачу у власність земельної ділянки, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання права власності на земельну ділянку, поділ житлового будинку, господарських будівель і споруд та земельної ділянки шляхом сплати компенсації за частку у власності,-

ВСТАНОВИВ:

Наприкінці лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, він та ОСОБА_2 є рідними братом та сестрою. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер їхній батько ОСОБА_3 За життя він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 та на його ім'я було оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1, який батьки збудували спільно за час перебування у шлюбі. Після смерті батька відкрилась спадщина, яка складалася з ? частини вказаного будинку. Інша половина належала матері ОСОБА_4 Дану спадщину прийняла лише ОСОБА_2, оскільки ОСОБА_1 пропустив строк для її прийняття, а матір відмовилась від своєї долі у спадщині на користь ОСОБА_2 Проте, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було помилково видано ОСОБА_2 свідоцтво на весь житловий будинок, без урахування частини, належної матері. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 померла. Після її смерті, саме позивач прийняв спадщину, проте при зверненні до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, з огляду на відсутність спадкового майна. У зв'язку з цим, ОСОБА_1 змушений був звернутись до суду за захистом своїх порушених спадкових прав. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 17 листопада 2009 року його позов задоволено, а саме: визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім'я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4, після смерті батька ОСОБА_3, та визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 право власності на ? частину вказаного домоволодіння. Таким чином, вказане спадкове домоволодіння належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, відповідно позивачу - ? частина, та ОСОБА_2 - ? частини. У даному житловому будинку постійно проживає ОСОБА_2 разом з своєю сім'єю. Доступу до нього позивач не має. На пропозицію поділити вказане нерухоме майно у натурі ОСОБА_2 ухиляється. Крім цього, ОСОБА_1 стало відомо, що ще у 2008 році ОСОБА_2 набула у власність усю присадибну земельну ділянку площею 0,10 га на підставі рішення Бориспільської міської ради від 13 листопада 2008 року та отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1. Проте, при прийнятті даного рішення Бориспільською міською радою не було враховано належність ? частини житлового будинку ОСОБА_1, тому право власності на вказану частину присадибної земельної ділянки мало бути передано позивачу, а не ОСОБА_2 Тому, з урахуванням уточнених позовних заяв, ОСОБА_1 просить: визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 13 листопада 2008 року№ 5042-42-V у частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,025 га, наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, які знаходяться у АДРЕСА_1, в іншій частині рішення залишити без змін; визнати недійним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га з кадастровим номером НОМЕР_2, надану ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, серії НОМЕР_1, в частині набуття нею права власності на земельну ділянку площею 0,025 га; визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,25, яка знаходиться в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; поділити житловий будинок, господарські будівлі та споруди, а також земельну ділянку загальною площею 0,10 га, які знаходяться в АДРЕСА_1, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості його частки у вказаному нерухомому майні у розмірі 209692 гривень, припинивши право власності ОСОБА_1 на ? частину від вказаного майна та визнати його на праві власності за ОСОБА_2

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 підтримав позовні вимоги, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 11 квітня 2017 року, та просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі та просили суд відмовити у задоволенні пред'явленого позову.

Представник Бориспільської міської ради Лосінець Д.Ф. у судове засідання не з'явився. Надав до суду заяву, в якій вказав, що просить розглянути справу без його участі за наявними матеріалами справи та при вирішення спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду України від 17 листопада 2009 року визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування після смерті 07 листопада 2007 року матері ОСОБА_4 право власності на ? частину будинку АДРЕСА_1 з надвірними будівлями «А-1», сарай «Н», навіс «Ж», сарай «З», убиральня «Е», сарай «М», навіс «П», сарай «С», душ «Д», альтанка «Р», колодязь «К», каналізаційна яма «Л», огорожа «1-6» (т.2 а.с.8-10).

Згідно п.б) ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі, на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

У відповідності до ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської, чи Севастопольською міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцем знаходженням земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

З рішення Бориспільської міської ради Київської області від 13 листопада 2008 року №5042-42-V вбачається, що земельну ділянку площею 0,10 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташовується в АДРЕСА_1, передано безоплатно у власність ОСОБА_2 (т.2 а.с.17-18,19)

На підставі вищезазначеного рішення, 05 січня 2010 року ОСОБА_2 отримала державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.21).

Відповідно до положення ч.2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Таким чином, Бориспільською міською радою було порушено правоОСОБА_1 на отримання у власність частини земельної ділянки відповідно його частки у праві власності на житловий будинок та господарських будівлях і спорудах, що є необхідною умовою для забезпечення обслуговування ? частини спадкового будинку.

Відповідно до п.«г» ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно з ч.1 ст.155 ЗК України встановлено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Таким чином, при прийнятті рішення №5042-42-V від 13 листопада 2008 року Бориспільською міською радою Київської області не було враховано належність на праві власності ОСОБА_1 ? частини спадкового житлового будинку та господарських будівель і споруд.

За таких обставин рішення Бориспільської міської ради Київської області від 13 листопада 2008 року №5042-42-V в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної належить визнати незаконним та скасувати, а також виданий на підставі цього рішення державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_2, слід визнати недійсним.

У відповідності до ч.1 ст.86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність).

Згідно з п.в) та п.г) ч.1 ст.87 ЗК України паво спільної часткової власності на земельну ділянку виникає: при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами, а також за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України та ч.1 ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як вбачається з правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 11 лютого 2015 року по справі №6-2цс15, на відміну від норми статті 30 ЗК Української РСР (1991 року), яка в імперативній формі передбачала автоматичний перехід права власності на земельну ділянку у разі переходу права власності на будівлю і споруду, частина перша статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час укладення сторонами договору купівлі-продажу частини жилого будинку - 22 березня 2003 року) визначила, що при переході права власності на будівлю і споруду до набувача нерухомого майна право власності на земельну ділянку, на якій розташовані будівля або споруда, може переходити на підставі цивільно-правових угод між власниками земельної ділянки і набувачем будівель або споруд (договори купівлі-продажу, дарування, міни тощо). При відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм ст.120 ЗК України дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч.4 ст.120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.

Зважаючи на викладене, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,10 га, що розташовується за адресою: АДРЕСА_1, є обґрунтованими, а позов в цій частині таким, що підлягає задоволенню.

Крім цього, як вже встановлено, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що розташовується в АДРЕСА_1. При цьому ОСОБА_1 належить ? частина даного житлового будинку. Вказана обставина підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Бориспільське бюро технічної інвентаризації» від 08 лютого 2010 року №25254838 (т.2 а.с.15).

Виділ позивачеві ? частки житлового будинку є неможливим, вказана обставина встановлена висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №25-16 від 10 жовтня 2016 року, виконаної судовим експертом ОСОБА_8 (т.2 а.с.82-99). Так, експертом вказано, що враховуючи об'ємно-планувальне рішення житлового будинку та інших споруд, фізичний знос їх конструктивних елементів, частки співвласників домоволодіння в одиницях площі (1/4 та 3/4) та зіставляючи їх з вимогами діючих нормативних документів, чинних на території України у галузі будівництва, розділити будинок, господарські будівлі та споруди по АДРЕСА_1, є технічно неможливим. Оскільки неможливо виконати вимоги пунктів ДБН, а саме: вимоги, яким передбачено мінімальний розмір ізольованої квартири в 30 кв.м., а також вимоги, якими передбачено мінімальний розмір загальної кімнати в однокімнатній квартирі 15 кв.м. (в даному випадку є тільки одна житлова кімната розміром понад 15 кв.м.).

В свою чергу, поділ земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, відповідно до ідеальних часток кожного із співвласників у вказаному житловому будинку, господарських будівлях та спорудах є неможливим, оскільки згідно діючих вимог нормативних документів в галузі будівництва провести поділ житлового будинку по АДРЕСА_1 технічно неможливо.

Крім цього, з дослідженого у судовому засіданні висновку судової будівельно-технічної експертизи, встановлено, що ринкова вартість ? частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 становить 153813 гривень.

Водночас, згідно даних звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки від 20 березня 2017 року, виконаного суб'єктом оціночної діяльності асоціацією «УкрЕксПроБуд» (т.2 а.с.150-193) загальна вартість спірної земельної ділянки становить 304760 гривень. Відповідно вартість ? частини вказаної земельної ділянки складає 76190 гривень.

Тому, вартість ? частини спірного житлового будинку та земельної ділянки становить 209692 гривень, саме такий розмір грошової компенсації ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2, припинивши його право власності на ? частину даного нерухомого майна.

У відповідності до положення ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з положеннями ч.1 та ч.3 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За змістом ч.1 та ч.3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Крім цього, суд враховує правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 19 лютого 2014 року №6-4ц14, відповідно до якої при вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім спеціальної норми суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з врахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки. Обмежуючи право позивача на грошову компенсацію вартості частки квартири, якою фактично володіють та користуються лише відповідачі, і виходячи при цьому з інтересів останніх (їх скрутного матеріального становища), суду слід перевірити можливості сплати відповідачами такої компенсації і враховувати, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Із пояснень відповідача встановлено, що у зв'язку із скрутним матеріальним становищем вона позбавлена можливості сплатити позивачу грошову компенсацію вартості ? частини житлового будинку та земельної ділянки. Розмір компенсації є для неї досить значним, тому сплатити ці грошові кошти вона не може. Крім того з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що вона разом з своєю сім'єю проживає у спірному житловому будинку.

Зважаючи на вказані обставини та враховуючи принципи справедливості та розумності, суд приходить до висновку, що відповідач не має матеріальної змоги сплатити компенсацію вартості ? частини спірного житлового будинку та земельної ділянки. У зв'язку з цим суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову в цій частині позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З квитанцій (т.1 а.с.2-4, т.2 а.с.1) вбачається, що при пред'явленні позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 3318 гривень 97 копійок, а також поніс витрати на за проведення судової експертизи у розмірі 2642 гривень 40 копійок (т.2 а.с.212,213). Зважаючи на те, що пред'явлені ним позовні вимоги задоволені частково, тому з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на оплату судового збору у розмірі 1864 гривень 90 копійок.

Крім цього, відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається особі, яка його сплатила у разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Враховуючи те, що позивачем було зменшено розмір позовних вимог, тому судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, підлягає поверненню позивачу.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, п.б) ч.1 ст.81, ч.1 ст.86, п.в) та п.г) ч.1 ст.87, ч.1 ст.118, ч.1 ст.120, ст.125 ЗК України, п.«г» ч.3 ст.152, ч.1 ст.155 ЗК України, ч.1 та ч.3 ст.319, ч.1 та ч.3 ст.358, ч.1 та ч.2 ст.364, ч.1 ст.377, ч.2 ст.1225 ЦК України, п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради Київської області від 13.11.2008 року №5042-V в частині передачі ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,10 га наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер НОМЕР_2 надану ОСОБА_2 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, серії НОМЕР_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, прож. в АДРЕСА_1, І.н.НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір пропорційно заявленим позовним вимогам сплачений ним при подачі позову в розмірі 1864 грн. 90 коп.

Повернути ОСОБА_1 надлишково сплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя В.В. Журавський