Категорія 30Доповідач Сало Т. Б.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого Сала Т.Б., суддів: Берегового О.Ю., Денишенко Т.О., секретар - Агеєва Г.В., за участі: ОСОБА_2 та його представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

встановила:

В травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь кошти на загальну суму 31086 грн., з яких: матеріальна шкода в сумі 17186,83 грн., три відсотки річних в сумі 2063,32 грн. та моральна шкода в сумі 11836 грн.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 поступив на роботу в ПП «Зелений АКР-БІЗ» на посаду начальника охорони. Керівником даного підприємства був ОСОБА_4

Під час роботи керівник підприємства шляхом обману та зловживаючи довірою позивача попросив надати йому кошти в сумі 10000 грн. для виплати заробітної плати охоронцям та запевнив позивача, що при надходженні коштів на рахунок підприємства взяті в борг кошти будуть йому повернуті за його вимогою.

ОСОБА_2 погодився і уклав комплексний кредитний договір з ПАТ «Креді Агріколь Банк». За договором позивачу надано кредит у сумі 10200 грн. строком на 24 місяці.

ОСОБА_2 надав ОСОБА_4 кошти в розмірі 10000,00 грн. для виплати охоронцям заробітної плати за січень 2012 року.

Залишок непогашеного боргу перед ПАТ «Креді Агріколь Банк» по кредитному договору становить 3425 грн. без нарахування відсотків, який позивач 21.03.2012 року погасив за свої кошти.

23.03.2012 року керівник підприємства ОСОБА_4 попросив у ОСОБА_2 надати підприємству 12875,00 грн. для виплати заробітної плати охоронцям, які зобов'язався повернути.

ОСОБА_2 погодився і уклав ще один комплексний договір з ПАТ «Креді Агріколь Банк». За договором банк надав позивачу кредит у розмірі 12875 грн. строком на 24 місяці.

Кошти в сумі 12500 грн. ОСОБА_2 передав ОСОБА_4, який видав їх в якості заробітної плати за лютий 2012 року охоронцям.

Взятий кредит у банку позивач погасив власними грошима.

Для прийняття участі в тендері ПП «Зелений АКР-БІЗ» подали комерційну пропозицію. Директор підприємства ОСОБА_4 та Зозуля попросили ОСОБА_2 надати підприємству 5000 грн.

Дану суму коштів ОСОБА_4 взяв у позивача і не повернув позивачу до теперішнього часу.

Крім того, ПП «Зелений АКР-БІЗ» має перед ОСОБА_2 борг у невиплаті заробітної плати за березень, квітень, травень, червень, липень 2012 року.

Позивач вважає, що діями ОСОБА_4 йому завдано немайнових втрат спричиненими моральними та фізичними стражданнями, які позначилися негативними діями у житті ОСОБА_2, щоденні думки про наслідки психологічні події, негативні переживання та ін.

Суму не отриманої заробітної плати - 11836 грн., позивач відносить до моральної шкоди. Взяті у борг кошти у сумі 17186,83 грн. - матеріальна шкода, завдана позивачу.

З вказаної суми позивачем здійснено розрахунок трьох відсотків річних, які у сумі складають 2063,32 грн.

Також позивач вказує, що в провадженні Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області перебуває кримінальне провадження щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_4

У зв'язку з вищевикладеним ОСОБА_2 звернувся до суду для захисту своїх прав.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, зокрема, суд першої інстанції не врахував, що вимоги позову випливають з матеріалів кримінального провадження порушеного за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, яке стосується відповідача, а отже, суд безпідставно не взяв до уваги докази з матеріалів кримінального провадження і не надав їм правової оцінки.

Колегія суддів дослідивши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріальна шкода не підлягає стягненню за відсутності доказів наявності вини відповідача. Моральна шкода не підлягає задоволенню за недоведеності цих вимог. Також позивачем не доведено факту передачі коштів відповідачу.

Колегія суддів в повній мірі погоджується із висновком суду першої інстанції зважаючи на наступні підстави.

Статтею 15 ЦК України закріплено, що Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 цієї статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що 21.02.2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладено комплексний договір №1/1147178. Відповідно до умов договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 10200 грн. строком на 24 місяці. Відповідно до наданих квитанції ОСОБА_2 здійснював погашення взятого кредиту.

23.03.2012 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ОСОБА_2 укладено комплексний договір №2/1147178. За умовами договору ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 12875 грн. Кредит погашено позичальником, що підтверджується наявними у справі квитанціями.

Роздаточними відомостями підтверджується виплата заробітної плати охоронцям за січень 2012 року та за лютий 2012 року (а.с. 19, 32).

Вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди базуються на нормах ЦК України, зокрема, ст. ст. 509, 526, 610, 625 (як вказано у позові).

Отже, позивач вважає, що з відповідача слід стягнути кошти, які він позичив останньому, на підставі ст. 1049 ЦК України, а 3% річних, на підставі ст. 625 ЦК України, та моральну шкоду.

Колегія суддів, керуючись ст. 11 ЦК України, вважає, що вимоги ОСОБА_2 слід розглядати застосовуючи норми цивільного законодавства.

Враховуючи описані у позові обставини та вимоги позову, колегія суддів вважає, що із встановлених обставин між сторонами випливають договірні правовідносини, які регламентуються договором позики.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позивачем не надано ні розписки, ні інших документів, які б посвідчували передачу ОСОБА_2 коштів у позику ОСОБА_4

Покази ж свідка, про які зазначає у апеляційній скарзі апелянт, суд не бере до уваги, оскільки абзацом 2 ст. 1051 ЦК України передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

За недоведеністю вимог про стягнення коштів на підставі договору позики, не підлягає стягненню і моральна шкода, яка, зі змісту позову, є наслідком неповернення коштів відповідачем.

Вищезазначені мотиви апеляційної скарги є безпідставними, так як судом розглядався цивільний позов, який подано не в рамках кримінального провадження, і сам позивач керувався нормами ЦК України, які регламентують договір позики.

Слід відмітити, що відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, мас право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Матеріальна шкода у виді суми безпідставно наданих коштів або наданих відповідачу шахрайським шляхом, може бути стягнута позивачем при доведеності вини відповідача в рамках кримінального провадження, відкритого за ознаками шахрайських дій (чи іншого правопорушення) з боку відповідача чи третіх осіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом ухвалене рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, позов заявлено передчасно, а доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 13 вересня 2017 року - залишити без змін

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: /підпис/ Сало Т.Б.

Судді : /підпис/ Береговий О.Ю.

/підпис/ Денишенко Т.О.

Згідно з оригіналом:

Суддя: Сало Т.Б.