УХВАЛА

іменем україни

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на нерухоме майно, виселення, зняття з реєстраційного обліку та зобов'язання вчинити дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 18 лютого 2008 року між акціонерним комерційно-інвестиційним банком «»УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 81 тис. дол. США, зі сплатою 12,4 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2028 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку банку було передано належний на праві власності ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м, житловою площею 38,8 кв. м, а також літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року та актом прийому передачі документації, які додано до позовної заяви.

Відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 93 780,52 дол. США, що згідно з курсом Національного банку України станом на 5 травня 2014 року становить 1 069 097 грн 92 коп.

6 травня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

З урахуванням зазначеного ПАТ «Дельта Банк» просило у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за вищевказаним кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м та літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 шляхом передачі предмета іпотеки ПАТ «Дельта Банк» у власність. Визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на вказане іпотечне майно. Виселити та зняти з реєстрації місця проживання та перебування ОСОБА_3 та інших осіб, які зареєстровані та проживають за вказаною вище адресою. Зобов'язати відповідача передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на предмет іпотеки та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 17 листопада 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 18 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, на загальну суму станом на 5 травня 2014 року 93 780,52 дол. США, що станом на 5 травня 2014 року еквівалентно 1 069 097 грн 92 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 18 лютого 2008 року, укладеного між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3, а саме: на будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 шляхом передачі цього домоволодіння у власність ПАТ «Дельта Банк».

Зобов'язано ОСОБА_3 передати ПАТ «Дельта Банк» правовстановлюючі документи на зазначений будинок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги стосовно заборгованості відповідача перед позивачем на суму позову є доведеними, позивач вправі вимагати повернення цього боргу, однак у задоволенні позову відмовлено у зв'язку дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що позичальником взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконано, унаслідок чого наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за банком.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого відповідачу було надано кредит у розмірі 81 тис. дол. США, зі сплатою 12,4 % річних за користування кредитними коштами, з кінцевим терміном повернення 18 лютого 2028 року.

На забезпечення належного виконання зобов'язань позичальника ОСОБА_5 за вказаним кредитним договором 18 лютого 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку банку було передано належний на праві власності ОСОБА_5 житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 75,8 кв. м, житловою площею 38,8 кв. м, а також літню кухню, загальною площею 60,7 кв. м, житловою площею 25,5 кв. м, що розташовані по АДРЕСА_1

8 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» відступило свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі за вказаним кредитним договором, ПАТ «Дельта Банк», що підтверджується випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 8 грудня 2011 року та актом прийому передачі документації, які додано до позовної заяви.

Згідно з розрахунком, наданим банком заборгованість за кредитним договором станом на 5 травня 2014 року 93 780,52 дол. США, що еквівалентно 1 069 097 грн 92 коп. із яких: 68 613,33 дол. США, що еквівалентно 782 191 грн 96 коп. - сума заборгованості за тілом кредиту, 25 167,19 дол. США, що еквівалентно 286 905 грн 96 коп. - сума заборгованості за відсотками, 8 538,33 дол. США, що еквівалентно 97 336 грн 96 коп. - сума заборгованості за прострочене тіло кредиту, 10582,19 дол. США, що еквівалентно 120 636 грн 97 коп. - сума заборгованості за прострочені відсотки.

Також установлено, що 6 травня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» було направлено на адресу відповідача вимогу про усунення порушення, про погашення заборгованості за кредитним договором та про виселення, з попередженням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У ч. ч. 1, 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.

При цьому згідно із ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у ст. ст. 335, 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (ч. 1 ст. 328 цього Кодексу).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Отже, аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Подібна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16, яка відповідно до вимог ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 39 ЦПК України у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотеко держателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Отже, перш ніж звертати стягнення на предмет іпотеки, суду слід чітко і правильно визначити розмір заборгованості відповідно до умов договору і законодавства.

Пунктом 5.2.1 договору іпотеки передбачено позасудове позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України, не дав оцінку тому, чи вчинив банк необхідні дії, передбачені для позасудового врегулювання спору, зокрема для реєстрації права власності на предмет іпотеки, не врахував умови договору іпотеки, не встановив наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки на рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, не зазначив всі складові заборгованості.

При новому розгляді справи суду слід також звернути увагу на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 27 квітня 2017 року у справі № 6-679цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, його рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 27 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик