Справа № 377/609/17 Головуючий у І інстанції Теремецька Н. Ф.
Провадження № 22-ц/780/5225/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 22.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Яворського М.А.

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Славутицького міського суду Київської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, обґрунтовуючи її тим, що ОСОБА_2 не виконує належним чином зобов'язань за укладеним кредитним договором №б/н від 11 серпня 2011 року, у зв'язку із чим у відповідача утворилась заборгованість. Тому, просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 52100,51 грн., яка включає в себе 11271,68 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6332,91 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 31538,75 грн. заборгованість за пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2457,17 грн. штраф (процентна складова), а також судові витрати у розмірі 1600,00 грн..

Рішенням Славутицького міського суду Київської області від 04 жовтня 2017 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 11 серпня 2011 року, яка складається з: 11271,68 грн. заборгованість за кредитом, 6332,91 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, пеня 17604,59 грн., всього на загальну суму 35209,18 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1088,00 грн..

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні докази того, що матеріали справи не містять належного розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 11 серпня 2011 року. Вказує, що колонки та строки кінцевої суми заборгованості містять інші суми аніж ті, що зазначені у позовній заяві. Зазначає, що витяг з Тарифів, витяг з Умов і Правил надання банківських послуг нею не підписувалися. Вказує, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається, і не довів виникнення у неї зобовязання по сплаті заборгованості. Вказує, що формула нарахування відсотків була змінена безпідставно. Вказує, що позивач не довів того, що вона дійсно отримувала картку ПАТ КБ «ПриватБанк».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що між позивачем - банком і відповідачем було укладено кредитний договір. Відповідач зобовязань за договором належним чином не виконувала, в результаті чого у позивача виникло право вимоги по стягнення заборгованості з відповідача. Відмовляючи у стягненні з відповідача штрафів суд виходив із того, що одночасне застосування двох видів штрафів (пеня і штрафи) за одне і те саме порушення виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання банком положень, закріплених ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Зменшуючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, суд виходив із того, що пеня перевищує розмір заборгованості по тілу кредиту в 1,4 рази, що є несправедливим. Тому, визначаючи розмір пені, що підлягає сплаті, суд першої інстанції додав до суми заборгованості по тілу кредиту (11271,68 грн.) суму заборгованості по відсоткам за користування кредитом (6332,91 грн.), що в сукупності складає 17604,59 грн..

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно з ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Керуючись статтею 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такі висновки викладені у правовій позиції Верховного ОСОБА_1 України в Постанові від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15, яка відповідно до положень ст.360-1 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Встановлено, що 11 серпня 2011 року ОСОБА_2 було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «Приватбанку», в якій зазначено, що вона разом із памяткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.10, 10-зворот).

В анкеті-заяві міститься інформація про те, що ОСОБА_2 ознайомилася з умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді та погодилася з ними. Також ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами складає між нею та банком договір, про що свідчить її підпис в заяві (а.с.10, зворот).

Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.6).

Згідно з умовами та правилами надання банківських послуг після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт дає згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Підписання цього договору є пряма і безумовна згода клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту встановленого банком ( п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 умов та правил надання банківських послуг).

Згідно з п.п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг клієнт зобовязаний погашати заборгованість за кредитом, процентами за його користування, за переривання платіжного ліміту, а також оплачувати комісію на умовах, передбачених цим договором.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що ОСОБА_2 не виконала своїх зобов'язань за кредитним договором від 11 серпня 2011 року, внаслідок чого станом на 03 липня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 52100,51 грн., яка включає в себе 11271,68 грн. заборгованість по тілу кредиту, 6332,91 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 31538,75 грн. заборгованість за пенею, 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2457,17 грн. штраф (процентна складова) (а.с.8-9).

Відтак, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» правовідносини виникли внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомилася та погодилася, про що розписалася у заяві-анкеті (а.с.10-зворот). Таке приєднання відповідачем вчинено у письмовій формі, що ґрунтується на положеннях ст. 634 ЦК України.

Встановлено, що з наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» розрахунку заборгованості вбачається активне користування відповідачем кредитною карткою, що включало в себе зняття кредитних коштів, а також періодичного здійснення платежів на погашення заборгованості. Відтак ОСОБА_2 своїми діями підтвердила наявність між сторонами кредитних правовідносин.

Встановлено, що розрахунок заборгованості містить розмір відсоткової ставки, ставки пені, суми нарахувань за кожний окремий проміжок часу, у тому числі окремо по відсотках, пені, тілу кредиту, суму нарахувань по кожному з видів зобов'язань, у тому числі з накопичувальним порядком.

ОСОБА_2 не було спростовано наданий позивачем розрахунок заборгованості, а тому вказані суми підлягають стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення суми стягнення заборгованості по пені, оскільки сума пені у розмірі 31538,75 грн. значно перевищує суму заборгованості по тілу кредиту, і є несправедливою.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши вимоги закону, і обставини справи, дійшов вірного та обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по пені у сумі 17604,59 грн..

Також, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення штрафів.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах цивільної справи відсутні належні докази того, що відповідач отримував від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитну картку є не обґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, зокрема фотознімком, з якого вбачається, що саме ОСОБА_2 отримує картку ПАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.97).

Доводи апеляційної скарги про те, що формула нарахування відсотків була змінена безпідставно, спростовуються наступним.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком у випадку інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку та погодження клієнта на нові умови, а також шляхом надсилання СМС-повідомлень.

Як вбачається з інформаційних витягів програми, наданих позивачем, відповідно до п.1.1.3.2.4 Умов та правил банківських послуг відповідача було повідомлено 15 серпня 2014 року та 15 березня 2015 року про зміну процентної ставки шляхом надсилання смс-повідомлень на її мобільний номер телефону +01(а.с.86, 96-зворот).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 не повідомила позивача про незгоду із зміною процентної ставки, а також не подала заяву про розірвання кредитного договору відповідно до п. 2.1.1.5.4 Умов та правил надання банківських послуг, що свідчить про її згоду на зміну тарифів, і продовжила користуватися кредитною карткою та вносити платежі на погашення заборгованості за наданим кредитом.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Славутицького міського суду Київської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: