Номер провадження: 22-ц/785/5686/17
Номер провадження: 22-ц/785/5687/17
Номер справи місцевого суду: 496/3140/16-ц
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., про визнання договорів купівлі-продажу удаваними, визнання договорів застави припиненими, визнання права власності, та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави та виселення,

в с т а н о в и л а :

Позивачі ОСОБА_5, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом і просили визнати удаваними договори купівлі-продажу садового будинку, загальною площею 99,4 кв.м., та земельної ділянки площею 0,052 га, АДРЕСА_1, укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 30 грудня 2015 року, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстровані в реєстрі за № 2031, № 2034; визнати їх договорами застави вказаного садового будинку і земельної ділянки, визнати договори застави садового будинку і земельної ділянки виконаними та поновити в правах власності позивачку ОСОБА_5 шляхом визнання за останньою права власності на садовий будинок і земельну ділянку.

Свої вимоги мотивують тим, що 30 грудня 2015 року між ними та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав їм грошові кошти у сумі 7500 дол. США з щомісячною сплатою 3% за користування коштами у строк до 01 липня 2016 року. В якості забезпечення боргового зобов'язання, між позивачкою ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 були укладені договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки АДРЕСА_1, які належали ОСОБА_5, посвідчені приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. Вказують, що спочатку вони домовлялися з відповідачем укласти договори застави зазначеного нерухомого майна, однак останній переконав їх, що укладення договорів купівлі-продажу буде коштувати дешевше і така процедура не вимагає великої кількості документів, а у випадку укладення договорів застави буде накладена заборона відчуження, яку в подальшому буде важко зняти. В свою чергу, відповідач гарантував їм, що після повернення боргу договори купівлі-продажу будуть розірвані, що також було обумовлено в договорі позики. Після того, як позивачі повністю виконали взяті на себе зобов'язання, вони звернулися до відповідача з пропозицією відчуження спірного садового будинку і земельної ділянки на користь ОСОБА_5 та узгодили орієнтовну дату. Однак відповідач почав уникати з ними зустрічі, не відповідає на телефонні дзвінки, при цьому вони продовжують проживати у спірному будинку. Вважають, що укладені правочини є удаваними, адже волевиявлення учасників правочину, як зовнішній прояв волі, не відповідало їх внутрішній волі, оскільки укладення договору позики від 30 грудня 2015 року та постійне проживання у будинку свідчить про те, що договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки є договорами застави вказаного нерухомого майна та гарантією повернення позичальниками ОСОБА_5 і ОСОБА_4 позикодавцеві ОСОБА_2 боргу в сумі 7500 дол. США в строк до 01 липня 2016 року, у зв'язку з чим вони звернулися з даним позовом до суду.

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, уточнивши який (а.с.163-164), просив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь грошову суму, еквівалентну 42122,25 дол. США по курсу НБУ станом на день ухвалення рішення; звернути стягнення на предмет застави - садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,0521 га, на якій ця будівля розташована, визнавши за ним право власності на ці об'єкти нерухомості; з урахуванням вартості предметів застави: вказаного садового будинку і земельної ділянки, що дорівнює сумі, еквівалентній 7500 дол. США, достягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на його користь несплачені відсотки, пеню та додаткові стягнення, які передбачені умовами договору та ст. 625 ЦК України, у грошовій сумі в національній валюті України, яка буде еквівалентна 34622,25 дол. США по курсу НБУ на день ухвалення судового рішення; усунути йому перешкоди з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, а саме: садовим будинком і земельною ділянкою шляхом виселення з будинку ОСОБА_5, ОСОБА_4 та проживаючого разом з ними неповнолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги мотивує тим, що 30 грудня 2015 року він передав ОСОБА_5 і ОСОБА_4 на підставі укладеного між ними договору позики грошові кошти в сумі 7500 дол. США за умовою виплати позичальниками на його користь відсотків за користування цими грошима у розмірі 3% щомісячно у строк до 01 липня 2016 року. Як забезпечення боргу за даним договором ОСОБА_5 здійснила відчуження належних їй будинку і земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на його користь, про що цього ж дня приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. були зареєстровані в реєстрі за №№ 2031, 2034 договори купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна. Після остаточного розрахунку між ними він зобов'язався розірвати вказані договори купівлі-продажу й повернути ОСОБА_5 нерухомість, отриману від неї як забезпечення боргу за договором позики від 30 грудня 2015 року. Зазначає, що наполягаючи саме на укладенні з ОСОБА_5 договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки він практично був впевнений, що робить інвестицію в свою майбутню власність, оскільки майже всі отримані ОСОБА_5 і ОСОБА_4 грошові кошти були витрачені остатніми на розрахунок по передньому боргу, а тому, з урахуванням джерел їх прибутку, вірогідність повернення йому грошової суми та сплати відсотків за користування позикою дорівнювала нулю. Як він і припускав, позичальники з самого початку почали порушувати строки виплати відсотків за користування коштами, через що між ними виникали конфлікти. Останній раз він отримав від ОСОБА_5 і ОСОБА_4 відсотки по договору за квітень 2016 року в сумі 225 дол. США, про що зробив на звороті даного договору відмітку про виконання умов п.п. 3,4 по цей період включно, та більше з боку позичальників гроші не сплачувалися. За сімейними обставинами йому терміново знадобились грошові кошти, а тому він почав вимагати від ОСОБА_5 і ОСОБА_4 негайного їх повернення або звільнити продані йому об'єкти нерухомості для їх наступного продажу. Але позичальники гроші не повернули та з будинку не виїхали. Вказує, що договори купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки фактично породжували відношення іпотечної застави по забезпеченню повернення з боку позичальників ОСОБА_5 і ОСОБА_4 отриманих по договору позики 7500 дол. США та своєчасної та повної сплати ними відсотків за користування позиченими грошима, а тому вони мають бути визнані судом договорами застави, а нерухоме майно передано у йому власність. З огляду на те, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 категорично через свого представника відмовилися від його пропозиції вирішити справу мирним шляхом, вважає, що крім іншого, останні повинні спалити на його користь основний борг в сумі 7500 дол. США, несплачені відсотки за період з 01.05.2016 року по 10.05.2017 року в сумі 2250 дол. США, пеню, нараховану на несплачені відсотки, в сумі 4763,25 дол. США, а також пеню, нараховану від суми боргу і прострочених відсотків за кожен день прострочки, передбачену п.8 договору позики, в сумі 27609 дол. США.

Представник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнала, просила відмовити йому в задоволенні позовних вимог з підстав, викладених в запереченні. При цьому пояснила, що під час укладення договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки від 30 грудня 2015 року останні не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені цими правочинами, не мали дійсної спрямованості волі сторін при їх укладенні на купівлю-продаж належного ОСОБА_5 нерухомого майна, а мали на меті приховати інший правочин, а тому укладені між сторонами договори купівлі-продажу від 30 грудня 2015 року мають бути визнані удаваними, визнаними договорами застави, а за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 поновлено право власності на спірний садовий будинок і земельну ділянку.

ОСОБА_2 та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнали в частині визнання удаваними договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки та визнання їх договорами застави нерухомого майна. При цьому ОСОБА_2 підтвердив, що передав ОСОБА_5 і ОСОБА_4 у борг грошові кошти в сумі 7500 дол. США на умовах договору позики від 30 грудня 2015 року, та в якості забезпечення зобов'язання уклав з ОСОБА_5 договори купівлі-продажу належного їй садового будинку і земельної ділянки. Крім того пояснив, що до теперішнього часу ані ОСОБА_5, ані ОСОБА_4 грошові кошти не повернули, тобто не виконали умови договору позики, у зв'язку з чим вимагає від них сплати суми основного боргу, відсотків та пені. Крім того просить звернути стягнення на заставлене майно та виселити сім'ю ОСОБА_4 з будинку, а тому на задоволенні позову наполягає у повному обсязі.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. до судового засідання не з'явилася, але направила до суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність.

Представник органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області до судового засідання не з'явився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність.

В судовому засіданні ОСОБА_4 та її представник позовні вимоги підтримали, позовні вимоги ОСОБА_2 не визнали, просили відмовити йому в задоволенні позовних вимог.

ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнали в частині визнання удаваними договорів купівлі-продажу садового будинку і земельної ділянки та визнання їх договорами застави нерухомого майна.

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., а також представник органу опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року позовну заяву ОСОБА_5, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М., про визнання договорів купівлі-продажу удаваними задоволено частково. Визнаний удаваним договір купівлі-продажу садового будинку АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного цегляного садового будинку під літ. «А» загальною площею 99,4 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,052 га, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 30.12.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2031, договір купівлі-продажу визнаний договором застави вказаного садового будинку. Визнаний удаваним договір купівлі-продажу земельної ділянки АДРЕСА_1, площею 0,052 га, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 30.12.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2034, договір купівлі-продажу визнаний договором застави вказаної земельної ділянки.

Позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_4 в частині визнання договорів застави садового будинку та земельної ділянки виконаними, поновлення в правах власності шляхом визнання права власності на садовий будинок і земельну ділянку залишені без задоволення.

Позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа: орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави та виселення задоволена частково. Звернуто стягнення на предмет застави - садовий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, площею 0,0521 га, на якій ця будівля розташована, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 30.12.2015 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_4, шляхом визнання за ОСОБА_2 права власності на зазначений садовий будинок і земельну ділянку. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 916666 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині стягнення грошових коштів в сумі 34622,25 дол. США, що згідно з курсом НБУ станом на 10 травня 2017 року еквівалентно 917811,60 грн. та усунення перешкод шляхом виселення залишені без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині залишення без задоволення його позовних вимог про усунення перешкод в користуванні предметом застави, садовим будинком та земельною ділянкою, шляхом виселення скасувати, постановити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Також не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, представник ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду змінити в частині відмови ОСОБА_5, ОСОБА_4 в задоволені позовних вимог в частині визнання договорів застави садового будинку та земельної ділянки виконаними, поновлення в правах власності шляхом визнання права власності на садовий будинок і земельну ділянку, а також в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень на них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог частини другої ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Таким чином, суд, розглядаючи цивільну справу у порядку позовного провадження, повинен повно і всебічно з'ясувати фактичні обставини справи, однак не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог та тієї доказової бази, яка сформована за рахунок доказів, поданих до суду самими учасниками процесу.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 30 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позикодавець передав позичальникам грошові кошти у сумі 7500 дол. США з щомісячною сплатою 3% за користування коштами, на строк до 01 липня 2016 року (а.с.15-16 т. 2).

Пунктам 8 зазначеного договору встановлено, що у разі прострочення позичальниками терміну остаточного погашення боргу, вказаного в п. 2 даного договору, останні зобов'язуються, у відповідності з вимогами ст. 625 ЦК України, сплатити позикодавцю пеню у розмірі 1% від суми непогашеного богу та прострочених відсотків за кожен день прострочення, починаючи з 01 липня 2016 року по день остаточного розрахунку, що не звільняє позичальників від повернення позикодавцю усієї отриманої по договору суми і відсотків за користування позиковими коштами. Пеня, яка стягується відповідно до умов даного договору з позичальників на користь позикодавця в рахунок погашення боргу, зараховується і виплачується позичальниками понад належної, згідно змісту п. 1 даного договору.

Пунктом 9 цього договору передбачено, що в якості забезпечення боргу по даному договору, ОСОБА_5 проводить відчуження належного їй домоволодіння і земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на користь позикодавця. Після остаточного розрахунку між сторонами по даному договору позикодавець зобов'язується розірвати договір купівлі-продажу і повернути отримане від ОСОБА_5 нерухоме майно, передане в якості забезпечення боргу по цьому договору. Всі витрати по нотаріальному оформленню відчуження домоволодіння і земельної ділянки, а також по розірванню цього договору несуть позичальники (а.с. 15-16 т. 2).

30 грудня 2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2031, згідно якого вона передала у власність останньому садовий будинок АДРЕСА_1, який складається в цілому з одного цегляного садового будинку під літ. «А», загальною площею 99,4 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 0,052 га (а.с.13 т. 2).

Цього ж дня, між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гребенюк І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2034, згідно якого вона передала у власність останньому земельну ділянку АДРЕСА_1 (а.с.14 т. 2).

Судом першої інстанції під час розгляду справи, було встановлено, що за домовленістю між подружжям ОСОБА_5 і ОСОБА_2, договори купівлі-продажу були укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, як забезпечення зобов'язання позичальників по поверненню грошових коштів по договору позики в сумі 7500 дол. США та сплати відсотків за користування зазначеними коштами позикодавцю, тобто укладені правочини є удаваними. Цей факт в судовому засіданні підтвердив і сам ОСОБА_2, а тому у відповідності до положень ч.1 ст. 61 ЦПК України, зазначені обставини доказуванню не підлягають.

Більш того сторони не оскаржують у апеляційному порядку рішення в частині визнання договорів купівлі-продажу удаваними.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_5 та ОСОБА_4 про визнання договорів застави виконаними та поновлення в правах ОСОБА_5 шляхом визнання за нею права власності на заставлене нерухоме майно, суд першої інстанції зробив висновок про те, що за відсутності в матеріалах справи доказів отримання ОСОБА_2 грошових коштів, обумовлених в договорі позики, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

З таким висновком суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Статтєю 28 Закону України «Про заставу», передбачено, що застава припиняється: з припиненням забезпеченого заставою зобов'язання; в разі загибелі заставленого майна;

в разі придбання заставодержателем права власності на заставлене майно; в разі примусового продажу заставленого майна; при закінченні терміну дії права, що складає предмет застави; в інших випадках припинення зобов'язань, установлених законом.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про заставу», у разі відмови кредитора прийняти виконання забезпеченою заставою грошової вимоги відповідна сума вноситься заставодавцем у депозит державної нотаріальної контори, приватного нотаріуса. Якщо внесена в депозит сума повністю покриває борг, застава припиняється.

Згідно п.1 ч.1 ст. 593 ЦК України право застави припиняється у разі припинення зобов'язання, забезпеченого заставою.

Частиною 3 ст. 593 ЦК України передбачено, що у разі припинення права застави внаслідок виконання забезпеченого заставою зобов'язання заставодержатель, у володінні якого перебувало заставлене майно, зобов'язаний негайно повернути його заставодавцеві.

З позовної заяви ОСОБА_5 і ОСОБА_4 вбачається, що вони повністю виконали взяте на себе зобов'язання, у повному обсязі сплатили ОСОБА_2 обумовлену в договорі суму позики, а тому, у відповідності до ч.3 ст. 593 ЦК України, останній повинен негайно повернути заставлене майно заставодавцю ОСОБА_5, однак ухиляється від його повернення.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В свою чергу, ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що подружжя ОСОБА_5 сплатили йому лише відсотки за користування коштами у розмірі 900 дол. США, останній раз він отримав від них відсотки за квітень 2016 року у сумі 255 дол. США про що, відповідно до п. 7 договору позики, зробив на звороті даного договору відмітку про виконання умов пунктів 3 та 4 по цей період включно. Більше з боку позичальників на його користь гроші не сплачувалися. На даний час, у зв'язку з сімейними обставинами, йому вкрай необхідні грошові кошти, а тому він рішуче став вимагати від позичальників або терміново розрахуватися, або звільнити продані йому об'єкти нерухомості для їх наступного продажу, однак ОСОБА_5 і ОСОБА_4 ігнорують його вимоги (а.с. 127-128 т. 2).

Доказів протилежного у судовому засіданні представником ОСОБА_5 і ОСОБА_4 надано не було.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, в частині звернення стягнення на предмет застави - на садовий будинок та земельну ділянку, шляхом визнання права власності за ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_2 виникло право вимоги звернення стягнення на предмет застави - садовий будинок і земельну ділянку площею 0,0521 га, АДРЕСА_1.

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, та сторонами не оспорюється, в якості забезпечення виконання ОСОБА_5 і ОСОБА_4 своїх зобов'язань за договором позики від 30 грудня 2015 року заставодавець ОСОБА_5 надала заставодержателю ОСОБА_2 в заставу земельну ділянку, площею 0,0521 га, та розташований на ній садовий будинок АДРЕСА_1.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що одним із видів забезпечення виконання зобов'язання є застава. Саме з таким видом забезпечення виконання зобов'язання - договору позики, визначилися сторони.

Відповідно до ст. 589 ЦК України у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно положень ч.ч.1, 2 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ст. 12 Закону України «Про заставу», у договорі застави визначаються суть, розмір та строк виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

Реалізація заставленого майна, на яке звернено стягнення, провадиться державним виконавцем, приватним виконавцем на підставі виконавчого листа суду або наказу господарського суду, або виконавчого напису нотаріусів у встановленому порядку, якщо інше не передбачено цим Законом чи договором.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виникли боргові зобов'язання, які підтверджуються договором позики, який не посвідчений нотаріально, договір купівлі-продажу, який визнаний удаваним, та визнаний дійсним договір застави, не прописаний, як того вимагає Закон України «Про заставу», а саме цим законом не передбачено звернення стягнення майна шляхом визнання права власності.

Тому колегія суддів прийшла до висновку про те, що у позовних вимогах ОСОБА_2 про звернення стягнення на земельну ділянку, площею 0,0521 га, та розташований на ній садовий будинок № 4, шляхом визнання права власності, слід відмовити.

На підставі ч. 1, 3 ст.. 303 ЦПК України,під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_5 суми боргу, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 вправі вимагати від ОСОБА_5 і ОСОБА_4 стягнення грошових коштів, однак без врахування вартості предмета застави - садового будинку і земельної ділянки, так як одночасне стягнення суми боргу з позичальників та звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення зазначеного боргу, призведе до стягнення на користь позикодавця однієї й тієї самої суми заборгованості. За такої ситуації відбувається фактичне подвоєння заборгованості, яка належить до виплати ОСОБА_2

З таким висновком суду, колегія не погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, який не був посвідчений нотаріально.

За умовами цього договору ОСОБА_5 та ОСОБА_4 повинні повернути ОСОБА_2 7500 доларів США, несплачені відсотки з 01.05.2016 року по 10.05.2017 року у розмірі 3000 доларів США, та пеню з 30.12.2015 року по 01.03.2017 року у розмірі 27609 доларів США, а всього 42 122, 25 долара США.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на 10 травня 2017 року курс долара США по відношенню до гривні становить 26,509341 грн. за один долар США, згідно даних з офіційного сайту Національного банку України, виходячи з чого загальна сума заборгованості 1116633 гривен, що підлягає стягненню з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що ОСОБА_2 в зв'язку з відмовою в задоволенні позову на звернення стягнення на предмет застави, на користь ОСОБА_2 з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 1116633 грн.

В зв'язку з тим, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у зверненні стягнення на предмет застави, шляхом визнання права власності було відмовлено, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги в частині усунення перешкод з боку ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у володінні, користуванні та розпорядженні майном, а саме садовим будинком АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 0,0521 га за цією ж адресою, шляхом виселення останніх разом з неповнолітнім сином ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 є передчасними.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_8 і ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір у розмірі 7530 грн. (понесених у суді першої інстанції). Також підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., яка підтверджена розрахунком та квитанцією (а.с. 11-12 т. 1), в іншій частині стягнення витрати на правову допомогу не підлягають задоволенню, в зв'язку з тим, що матеріали справи не містять розрахунку на суму 6000 гривен, також підлягають стягненню з ОСОБА_4 користь держави суму судового збору у розмірі 8 185 гривен 32 копійки за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 316, 317, 319ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 10 травня 2017 року - в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення грошових коштів, а також стягненні судових витрат - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про стягнення грошових коштів, звернення стягнення на предмет застави - задовольнити частково.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 42 122, 25 долара США, що станом на 10 травня 2017 року еквівалентно 1116633 гривні.

У позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, які діють в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклуван ня Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про звернення стягнення на предмет застави - відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 7530 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., а всього 9 530 гривен.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 8 185 грн. 32 коп. (за подачу апеляційної скарги) на користь держави.

В інший частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий______________________________________О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________Ю.І. Кравець