Справа № 161/4827/17 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Провадження № 22-ц/773/1499/17 Категорія: 30 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Бовчалюк З.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Манькута Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього підприємства «Телерадіокомпанія «Аверс» про спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року в даній справі у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала та просила скаргу задовольнити, представник відповідача апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

ОСОБА_2 в своїй позовній заяві зазначала, що відповідач відносно неї розповсюдив недостовірну інформацію, чим заподіяв їй моральну шкоду.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що поширена журналістами ТРК «Аверс» інформація щодо позивача носить оціночний характер, яка не підлягає спростуванню та доведенню на правдивість, а тому підстави для відшкодування в користь позивача моральної шкоди відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України, частини 4 статті 32 Конституції України, статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Разом з тим, за змістом зазначених норм законодавства кожному гарантується право на свободу висловлення поглядів, в тому числі, право поширювати інформацію, за умови, що вони діють добросовісно і надають правильну і достовірну інформацію, не завдаючи при цьому шкоди репутації окремих осіб і не порушуючи їх прав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у прямому ефірі ТРК «Аверс» в програмі ІНФОРМАЦІЯ_2 була поширена інформація щодо голови садівничого товариства «Коршів» ОСОБА_2, а саме: інформація щодо спору між головою садівничого товариства «Коршів» і членами садівничого товариства «Коршів -2», які є колишніми членами садівничого товариства «Коршів».

Позивач у справі ОСОБА_2 вважає дану інформацію недостовірною та такою, яка принижує її честь, гідність та ділову репутацію, в зв'язку з чим просила стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50000 грн.

Згідно статті 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює.

Повідомлення новин, засноване на інтерв'ю або відтворенні висловлювань інших осіб, відредагованих чи ні, становить один з найбільш важливих засобів, за допомогою яких преса може відігравати свою важливу роль. У таких справах слід розрізняти ситуації, коли такі висловлювання належали журналісту, і коли були цитатою висловлювання іншої особи, оскільки покарання журналіста за участь у розповсюдженні висловлювань інших осіб буде суттєво заважати пресі сприяти обговоренню питань суспільного значення та не повинно розглядатися, якщо для іншого немає винятково вагомих причин (рішення у справі «Газета «Україна-Центр» проти держави Україна від 15 жовтня 2010 року).

Із розшифровки сюжету телеканалу «Аверс» від ІНФОРМАЦІЯ_1 убачається, оспорювана позивачем інформація, надана журналістом із посиланням на джерело її розповсюдження - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які є членами садівничого товариства «Коршів-2».

Згідно статті 60 Закону України «Про телебачення та радіомовлення» творчий працівник телерадіоорганізації зобов'язаний перевіряти достовірність одержаної ним інформації та не допускати поширення інформації, яка порушує законні права та інтереси фізичних і юридичних осіб, посягає на честь і гідність особи.

З огляду на те, що в даному випадку журналісти розповсюдили інформацію, яка була висловлена іншими особами, така інформація не підлягає спростуванню. Крім того, ОСОБА_2 не скористалася своїм правом та не пред'являла в суд позовні вимоги про спростування поширеної інформації до зазначених осіб.

Якщо особа, як це передбачає стаття 30 Закону України «Про інформацію», вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вони вправі скористатися наданим їм законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов'язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів, захищає право журналістів розголошувати інформацію, яка становить громадський інтерес, за умови, що вони діють сумлінно та використовують перевірену фактичну базу.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про те, що за таких обставин поширена відповідачем інформація не підлягає доведенню і спростуванню, як така, яка була одержана від інших осіб.

За змістом статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями за змістом частини 2 статті 30 Закону України «Про інформацію», за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно - стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, оціночне судження є висновком, отриманим в результаті інтелектуальної (логічної) обробки і узагальнення конкретною людиною фактів, оцінок інших людей, інформації довідкового характеру та причинно - наслідкових зв'язків між зазначеними джерелами інформації. І тому будь-яким шляхом неможливо оцінити правдивість чи правильність цього висновку.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність фактів, які б доводили, що висловлювання журналіста щодо позивача мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію останнього, а не з метою сформувати думку про позивача та довести до відома громадськості інформацію, що становить громадський інтерес, а також погоджується з висновками суду про те, що поширена інформація є оціночним судженням, яке не підлягає спростуванню та доведенню на правдивість.

Доводи апеляційної скарги позивача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді