У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Кадєтової О.В.,
Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 16 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зернова компанія «Хорс» (далі - СТОВ ЗК «Хорс») про стягнення заробітної плати в розмірі 75 524 грн та відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 тис. грн. В обгрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що наказом від 24 квітня 2009 року № 77-К його прийнято охоронником Перервинцівського відділку СТОВ ЗК «Хорс», та звільнено з займаної посади 22 квітня 2015 року за власним бажанням на підставі наказу № 133-К від 22 квітня 2015 року. З квітня 2009 року до липня 2014 року він працював згідно графіків чергувань, а саме: 1 доба через 2 доби, тобто кожного місяця відпрацьовував по 240 - 260 годин тоді, як робочим графіком передбачена місячна норма 164 години, також не враховувалися ні вихідні, ні святкові дні, ні робота в нічний та надурочний час. В табелях обліку робочого часу йому проставляли 8-годинний робочий день з 2 вихідними днями, хоча фактично він заступав через 2 доби на чергування з 08 години ранку до 08 години ранку наступного дня, що підтверджується журналом прийому - передачі матеріальних цінностей, журналом рапортів прийому і здачі чергування на Перервинцівській тваринницькій фермі та показами свідків. Після кожного чергування він розписувався в журналі здачі чергування, під час чергування через кожні 30 хвилин був змушений проходити перед камерою стеження, що підтверджує, що кошти за перероблені години йому не були виплачені за період з травня 2009 року по червень 2014 року, просив суд стягнути на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 75 524 грн, а також моральну шкоду, яка спричинена йому стражданнями через порушення усталеного життєвого укладу, в розмірі 20 тис. грн.

Рішенням Драбівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 16 листопада 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам ухвалені в справі судові рішення не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування позову, крім того належними доказами підтверджено, що заробітна плата виплачувалася позивачу згідно відпрацьованого часу, порушень відповідачем трудового законодавства з цього приводу не виявлено. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про те, що вимоги у цій частині є похідними від вимог про стягнення заробітної плати.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 24 квітня 2009 року був прийнятий на роботу на посаду охоронця СТОВ ЗК «Хорс» відповідно до наказу № 77-к від 24 квітня 2009 року з посадовим окладом згідно штатного розпису.

Наказом № 133-К від 22 квітня 2015 року позивача звільнено з займаної посади з 22 квітня 2015 року за власним бажанням.

Як вбачається з розділу 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців СТОВ ЗК «Хорс» встановлено п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. Тривалість робочого часу працівників встановлена 40 годин на тиждень. Час початку й закінчення роботи: понеділок - четвер з 08 години 30 хвилин до 17 години 30 хвилин, п'ятниця з 08 години 30 хвилин до 16 години 30 хвилин, перерва на обід з 12 години 30 хвилин до 13 години 30 хвилин, вихідні дні субота та неділя.

Відповідно до акта перевірки № 23-08-19/019 від 02 липня 2013 року та копії відповіді інспекції позивачу про результати перевірки № 23-я1053/08-19 від 13 лютого 2014 року, наданих Державною інспекцією з питань праці у Черкаській області СТОВ ЗК «Хорс», нарахування заробітної плати проводилося за табелями обліку використання робочого часу, за фактично відпрацьований час. Виконання роботи охоронцями у надурочний час та нічний час, святкові та неробочі дні не виявлено. За відсутністю охорони стан на об'єктах охорони відстежується через камери відеоспостереження та цілодобовою охороною, яка здійснюється працівниками ТОВ «Варта» за укладеним договором.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов'язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Власник або уповноважений ним орган повинен вести облік надурочних робіт кожного працівника (ч. 2 ст. 65 КЗпП України).

Згідно зі ст. 107 КЗпП України робота у святковий і неробочий день оплачується у подвійному розмірі.

Статтею 108 КЗпП України встановлено, що робота у нічний час (стаття 54) оплачується у підвищеному розмірі, встановлюваному генеральною, галузевою (регіональною) угодами та колективним договором, але не нижче 20 відсотків тарифної ставки (окладу) за кожну годину роботи у нічний час.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

За правилами ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції в порушення ст. ст. 212-215 ЦПК України, не встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у стягненні з відповідача на користь позивача заробітної плати за понаднормований час, суд першої інстанції взяв до уваги доводи відповідача щодо відсутності з його сторони порушення законодавства про працю відносно позивача та жодним чином не обґрунтував, чому саме відкинув доводи позивача у цій частині. Разом з цим, судом першої інстанцій не наведено мотивів, з яких не було взято до уваги покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, наданих останніми в ході судового розгляду. Здійснюючи посилання на висновки перевірки, проведеної Державною інспекцією з питань праці у Черкаській області, суд першої інстанції не перевірив на підставі яких первинних документів проводилась така перевірка, чи надавались контролюючому органу дані зазначені у журналах прийому-передачі матеріальних цінностей та журналі рапортів прийому і здачі чергувань на Перервинцівській тваринницькій фермі. Судом першої інстанції не прийнято як достовірні докази журнал прийому-передачі матеріальних цінностей та журнал рапортів прийому і здачі чергувань на Перервинцівській тваринницькій фермі через те, що ці журнали не прошнуровані та не пронумеровані, та позивачем не зазначено, чим передбачене їх ведення на підприємстві, ким і коли затверджені їх форми, натомість залишено поза увагою, що згадані журнали були надані саме представниками відповідача, на підприємстві якого введено їх ведення. Судом першої інстанції не звернуто належної уваги на те, що крім записів, зроблених позивачем та його підписів, ці журнали містять також записи інших працівників, які перебували у трудових відносинах з відповідачем, в тому числі старшого охоронника ОСОБА_11

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін. Відкидаючи доводи позивача, викладені ним у апеляційній скарзі щодо перевірки графіку руху жетонів та схеми руху охорони по тваринницькій ферм с. Перевинці, апеляційний суд зауважив, що позивачем не надано доказів правомірності їх ведення, не звернувши належної уваги на те, що графік руху також був складений представниками відповідача.

Апеляційний суд в порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв належним чином встановленню всіх фактичних обставин справи, зокрема, поклавши обов'язок доведення правомірності ведення журналів прийому-передачі матеріальних цінностей та рапортів прийому і здачі чергувань на Перервинцівській тваринницькій фермі на позивача, не з'ясувавши такі обставини у відповідача.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Драбівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2016 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Черкаської області від 16 листопада 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова