Справа № 653/3435/16-ц
Провадження № 2/653/111/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

17.07.2017

Генічеський районний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді - Шарко Н.А.,

секретаря - Тимашової Т.А.,

позивача - ОСОБА_1, та її представника - ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила поділити житловий будинок, який знаходиться у спільній частковій власності, шляхом виділення у власність позивачу окремим об'єктом нерухомості: 1/2 частину житлового будинку літ. "А" (частина), загальною площею 33,8 кв.м. (нежитлові приміщення 1-6, 1-8, 1-9), житловою площею 19,8 кв.м. (житлові кімнати 1-4, 1-5 відповідно площею 8,1 кв.м., 11,7 кв.м.), та 1/2 частину сараю літ. "Б", 1/2 частину споруд № 3, 4 (огорожа, ворота), який розташований за адресою: АДРЕСА_1; припинити право спільної часткової власності з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на вказаний житловий будинок та встановити порядок користування присадибною земельною ділянкою площею 588 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивачу по справі на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2015 року на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку № 67 з господарчими та побутовими спорудами і будівлями, який розташований на присадибній ділянці, площею 588 кв.м. по АДРЕСА_1 Інша 1/2 частина будинку на лежить на праві приватної власності відповідачам по 1/4 частині кожному. Зазначає, що оскільки майно, що перебуває у спільній частковій власності, у натурі не виділено, відповідачі відмовляються від укладення договору про поділ домоволодіння та його нотаріального посвідчення, вона позбавлена можливості розпорядитися належною їй частиною, у зв'язку з чим змушена була звернутись до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, зазначила, що бажає розпорядитись своєю частиною майна та присвоїти їй окрему адресу, але відповідачі відмовляються від укладення письмового договору про поділ домоволодіння та його нотаріального посвідчення, тому змушена була звернутись до суду з даним позовом. Просила позовні вимоги задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що позивачу на праві приватної власності належить 1/2 частина зазначеного житлового будинку та присадибної ділянки, а тому просила виділити майно із спільної часткової власності в натурі.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно, в установленому законом порядку. Причини неявки, та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не повідомили, а тому суд вважає за можливе згідно вимог ст.ст. 224, 226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Суд, заслухавши думку позивача, представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, та оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2015р., виданого державним нотаріусом ОСОБА_5 належить ? частина домоволодіння АДРЕСА_1, до якої увійшов житловий будинок літ. А, тамбур літ. "а", сарай літ. "Б", вбиральня літ. "В", споруди №3,4. Право власності на ? вищевказаного домоволодіння за ОСОБА_1 було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19 березня 2015р. за №20128690.

Решта частини домоволодіння АДРЕСА_1 у долях по ? належить ОСОБА_4 та ОСОБА_4, та належить їм на підставі свідоцтв про право на спадщину від 10 листопада 2006р.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст.11, ч.1 ст.57 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи вище наведені факти, суд приходить до висновку, що право власності ОСОБА_1 на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 підтверджено належними доказами, та не спростовано відповідачами.

Крім того, у судовому засіданні встановлено той факт, що між сторонами існує спір, щодо реалізації свого права користування частками у зазначеному домоволодінні, та оскільки сторони не можуть дійти згоди щодо користування належними їм частками, тому виникла необхідність у судовому захисті порушеного права та інтересу.

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне.

Відповідно до частин 1, 2, 3 ст. 358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

За правилами статті 364 Цивільного кодексу України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Верховний Суд України у пункті 6 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на житловий будинок» від 04 жовтня 1991 р. за №7, роз'яснив, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

Виходячи з аналізу статей 183, 358, 364, 379, 380 Цивільного кодексу України, слідує висновок, що виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Згідно вимог статті 152 Житлового кодексу України виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується.

За результатом проведеної судової будівельно-технічної експертизи №38 від 18 травня 2017р. запропоновано два варіанти виділу ОСОБА_1 її частки у розмірі 1/2.

При цьому перший варіант поділу передбачає зменшення частки позивача на 6/100, а другий варіант поділу відповідає розміру часток співвласників, однак передбачає необхідність проведення позивачем робіт по реконструкції житлового будинку.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що виділ частки по другому варіанту, а саме: в житловому будинку літ. «А» приміщення №1-3 (частина житлової кімнати розміром 2,3х1,48м.), площею 3,4 кв.м., приміщення №1-4 (житлова кімната), площею 8,1 кв.м., приміщення №1-5 (житлова кімната), площею 11,7 кв.м., приміщення №1-6 (кухня), площею 3,7 кв.м., загальною площею 26,9 кв., в т.ч. житлова 23,2 кв.м.; з господарських будівель та споруд № 3 - 1/2 частина огорожі, № 4 - 1/2 частина воріт, загальною вартістю 21719 грн., та становить 50/100 від вартості домоволодіння, є найбільш прийнятним, оскільки відповідатиме інтересам всіх трьох співвласників, не обмежує інтересів співвласників, максимально наближений до ідеальних часток, передбачає максимальну ізоляцію, та є найменш затратним на проведення робіт з перепланування. Також по цьому варіанту перегородка є рівною і прямою, від чого поділені нею кімнати матимуть форму рівних прямокутників, що крім іншого впливатиме на добру освітленість кімнат, розміщенням у них меблів і з урахуванням невеликих площ буде сприяти повноцінному їх використанню.

Частина 2 статті 367 ЦК України передбачає, що у разі поділу спільного майна між співвласниками, право спільної часткової власності на нього припиняється.

З огляду на зазначене, суд припиняє право спільної часткової власності позивача та відповідачів на житловий будинок АДРЕСА_1.

Що стосується позовних вимог в частині встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою, то суд вважає за необхідне у цій частині відмовити з наступних підстав.

Згідно ст.ст. 78, 79 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Положеннями ст. 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Жодних документів, які б підтверджували право власності або право постійного користування земельною ділянкою, на яку вказує позивач, остання суду не надала та вони відсутні в матеріалах справи, а тому суд вважає, що у задоволені вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, та керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ житлового будинку та встановлення порядку користування присадибною земельною ділянкою - задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_1 в натурі в окремий об'єкт нерухомості у власність 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, яка складається з приміщення № 1-3 (частина житлової кімнати розміром 2,3х1,48 м.), площею 3,4 кв.м., приміщення № 1-4 (житлова кімната), площею 8, 1 кв.м., приміщення № 1-5 (житлова кімната), площею 11,7 кв.м., приміщення № 1-6 (кухня), площею 3,7 кв.м. житлового будинку літ. «А», загальною площею 26,95 кв., в т.ч. житловою 23,2 кв.м.; з господарських будівель та споруд № 3 - 1/2 частину огорожі, № 4 - 1/2 частину воріт.

Зобов'язати ОСОБА_1 провести наступні будівельні роботи:

-влаштувати перегородку в приміщенні «1-3» площею 6,21кв.м. ;

-виконати пробивку дверного прорізу між приміщеннями «1-4» та «1-3».

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 із ОСОБА_3, ОСОБА_4 у зазначеному домоволодінні.

В іншій частині позову - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя Н. А. Шарко