Справа № 494/512/17
Провадження № 2/494/331/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2017 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2017 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю.

Позивач, ОСОБА_1 подала позовну заяву до ОСОБА_2, Березівської міської ради Одеської області у якій просить визнати за нею, право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 31.6 кв.м., житлово.ю площею 16.1 кв.м., що розташований за адресою: вул.. Вишнева, 24, м. Березівка, Одеська обл.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 послалась на те, що починаючи з 30 червня 2006 року та по теперішній час користується вищевказаним житловим будинком, зазначила, що між нею та ОСОБА_2 була досягнута усна домовленість щодо купівлі-продажу вказаного будинку. Пізніше стало відомо, що у відповідача правовстановлюючі документи на будинок відсутні. 24.05.2006 року позивач сплатила грошові кошти ОСОБА_2 за житловий будинок, про що складено розписку. Після сплати суми за купівлю-продаж будинку, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали намір укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, але відповідач до нотаріуса не зявився, у звязку з чим договір нотаріально посвідчено не було. ОСОБА_1 вказала, що з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно їй стало відомо, що відомості відносно власників вищевказаного майна відсутні, після чого на її імя виготовлено технічний паспорт на спірний житловий будинок. Позивач зазначила, що вчасно сплачує за комунальні послуги, заборгованості по оплаті не має.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позов та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві.

ОСОБА_2 у судовому засіданні 21.07.2017 року позовні вимоги визнав та вказав, що дійсно отримав кошти за вказаний будинок та продав його позивачу. Ніяких претензій до позивача він не має.

Представник Березівської міської ради Одеської області у судовому засіданні 21.07.2017 року позовні вимоги також визнала у повному обсязі та не заперечувала проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення позивача, думку представника відповідача та ОСОБА_2, вивчивши позовну заяву, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 3 Цивільно процесуального кодексу України від 18.03.2004 № 1618-IV (далі ЦПК України) «кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів».

Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідачами по справі позивачем визначено ОСОБА_2 та Березівську міську раду, які, як встановлено вище, - позов визнали.

Частиною 4 статті 174 ЦПК України передбачено «у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову...».

Суд вважає зазначити, що відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу підставу та предмет позову може визначити виключно позивач. Суд не вправі визначити предмет, підставу (інше) позову також у зв`язку із принципом змагальності цивільного процесу.

Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно, відомості про права власності, інші речові права, іпотеки, обтяження на житловий будинок з господарськими будівлями загальною площею 31.6 кв.м., житлово.ю площею 16.1 кв.м., що розташований за адресою: вул.. Вишнева, 24, м. Березівка, Одеська обл.. відсутні (а.с.11).

З матеріалів справи також вбачається, що згідно розписок вбачається, що ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 кошти за будинок по вул. Свердлова (нині вул. Вишнева), 28 (а.с.7-10).

Під час судового засідання сторони пояснили, що ОСОБА_2 був власником цього домоволодіння згідно записів у по господарській книзі. У 2006 році продав вказаний будинок, про що свідчать розписки.

Представник позивача також зазначив, що відповідач до нотаріуса у 2006 році не зявився для нотаріального посвідчення договору, а тому договір купівлі-продажу посвідчений не був.(а.с.2 зворотній бік).

З технічного паспорту від 28.12.2016 року на будинок по вул.. Вишнева, 24, м. Березівка, Одеська обл. вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_1 (а.с.12-17).

Згідно довідок з Березівського РЕМ від 30.01.2017 року та ВУ ЖКГ від16.02.2017 року вбачається рахунки за комунальні послуги сплачує ОСОБА_1 , особовий рахунок за даними Березівського РЕМ за адресою: вул.. Вишнева, 24, м. Березівка, Одеська обл. відкрито на ОСОБА_3 (а.с.19, 21).

Основоположні принципи здійснення правомочності власника сформульовані в ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, прийнятої в м. Рим 04 листопада 1950 року, що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України. Ця норма міжнародної конвенції передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном; не допускає позбавлення тією чи іншою особою свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права; визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів.

У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (ст. ст. 13, 14, 41).

Зокрема, ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що «ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним».

Конституційні положення про право власності відображені в нормах чинного законодавства, зокрема в ст. 344 Цивільного кодексу України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України «особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстраці»ї.

Частиною 4 ст. 344 Цивільного кодексу України визначено, що «право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду».

Виходячи зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, є законний обєкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

Відповідно до розяснень, викладених у п. п. 9. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом ст. 344 Цивільного кодексу України при набувальній давності тягар доказування лягає на позивача.

Спосіб захисту обирається позивачем, проте не довільно, а з урахуванням вимог закону. Обєктом захисту є не право, якого просто немає, і не майно (річ), тому що майно в будь-якому випадку не може мати власного захисту, а захищається саме особа володільця.

Позивач знала про те, що не володіє житловим будинком за адресою: Вишнева, 24, м. Березівка, Одеська обл., на праві приватної власності, та за власною ініціативою користувалась, обслуговувала та утримувала в належному стані вказаний будинок.

За правилами ст. ст. 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України «кожна особа зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу».

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України «право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів».

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

З огляду на положення ст. 344 Цивільного кодексу України та розяснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав», «набуття права власності на чуже майно за набувальною давністю здійснюється за умови, що майно, яка опинилася у володінні особи, є обєктивно чужим, володілець субєктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років».

Позов про право власності за давністю володіння не може предявити законний володілець або особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є його власником. Таким чином, добросовісність позивача на зазначений нею як початковий момент заволодіння вищезазначеним майном була відсутня.

Оскільки, позивачу було відомо про відсутність у неї підстав для набуття права власності на вказану нерухомість, а тому вказане виключає добросовісність заволодіння вказаним майном. Більш того, судом встановлено про наявність угоди, яка укладена між позивачем та ОСОБА_2 про купівлю-продаж вищевказаного будинку, проте як сам стверджує позивач у позові нотаріально посвідчений він не був.

З огляду на викладене, суд доходить висновку, що право власності за набувальною давністю може бути набуте за рішенням суду при умові, що майно перебуває у особи, яка заволоділа чужим майном поза договірними відносинами та поза волею власника цього майна.

Як видно з матеріалів справи, попереднім власником майна встановлено ОСОБА_2 який продав будинок за розписками позивачу, тобто виявив волю щодо цього майна, тому правова природа виниклих між сторонами правовідносин не утворює наслідки, передбачені ст.344 ЦК України.

Норми ст. 344 Цивільного кодексу України не розповсюджуються на дані правовідносии та підстав для її застосування у даному випадку немає, а тому позов задоволенню не підлягає.

Доводи сторони позивача в обґрунтування позову, наведені у судовому засіданні та зазначені у позовній заяві, спростовуються висновками суду, суперечать нормам чинного цивільного законодавства, на які посилається позивач, та спрямовані на порушення конституційних прав іншої особи.

Таким чином, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Березівської міської ради Одеської області про визнання права власності за набувальною давністю залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 25.07.2017 року.

Суддя Римар І.А.