Справа № 362/4307/17 Головуючий у І інстанції Кравченко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5003/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 42 14.11.2017

РІШЕННЯ
Іменем України
14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Іванової І.В., Гуля В.В.

за участю секретаря: Тимошевської С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 в особі житлової комісії про визнання рішення житлової комісії протиправним та зобов`язання вчинити дії,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:
У серпні 2017 року ОСОБА_1 звернувся з зазаначеним з позовом та просив визнати протиправним рішенням житлової комісії військової частини НОМЕР_1 від 14.07.2017 р. № 71, в частині перенесення дати зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 та членів його сім`ї на 03.03.1995 року, зобов`язати житлову комісію військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 разом з членами сім`ї з 03.03.1995 р. на 23.07.1993 р., а також внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги ОСОБА_1 разом з членами сім`ї на отримання житла з відповідача урахуванням нової дати постановки на облік.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що оскаржуване ним рішення є протиправним, оскільки воно прийнято на підставі Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 р. № 20, який втратив чинність ще 06.10.2006 р. Зазначив, що у відповідності до діючої на момент прийняття оскаржуваного рішення Наказу Міністра оборони України № 577 від 06.10.2006 р., датою зарахування його на квартирний облік повинно бути 23.07.1993.
Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року позов задоволено.
Не погоджуючись із цим рішенням, представник військової частини НОМЕР_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування судом усіх обставин справи.
Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що перенесення дати зарахування позивача на квартирний облік з 23.07.1993 на 03.03.1995 є порушенням його прав та інтересів, а оскаржувані дії відповідача призводять до порушення рівності в черговості забезпечення житлом осіб, які проходять військову службу, через що позовні вимоги підлягають задоволенню та зобов`язав житлову комісію військової частини внести відповідні зміни в облікові документи щодо черги ОСОБА_1 разом з членами сім`ї на отримання житла з відповідача урахуванням нової дати постановки на облік.
Колегія суддів повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач у період з 1987 р. по 2010 р. проходив військову службу у Збройних силах України, що підтверджується витягом з послужного списку Васильківського об`єднаного міського військового комісаріату від 31.07.2017 р. №1768 (а.с.16).
Відповідно до витягу з протоколу №12 засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_2 від 23.07.1993 р. ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік при військовій частині НОМЕР_2 в загальну чергу як безквартирного (а.с.17).
З довідки Луцької квартирно-експлуатаційної частини району Західного оперативного командування від 05.01.2005 р. ОСОБА_1 житлом забезпечений не був (а.с.18).
Згідно довідки Луцької КЕЧ № 43-Ж від 27.01.2005 р. ОСОБА_1 перебував на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_3 з 23.01.1993 р., а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання жилих приміщень (а.с.19).
З витягу з протоколу житлової комісії військової частини НОМЕР_4 від 12.02.2005 р. вбачається, що ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік при в/ч НОМЕР_4 (а.с.20).
Відповідно до довідки квартирно-експлуатаційного відділу м. Черкаси №54 від 19.06.2008 р. ОСОБА_1 перебуває на квартирному обліку у військовій частині НОМЕР_4 з 23.07.1993 р., а також у списках осіб які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень (а.с.21).
Згідно витягу з протоколу житлово-експлуатаційної комісії в/ч НОМЕР_1 №32 від 27.08.2008 р. ОСОБА_1 зараховано на квартирний облік при в/ч НОМЕР_1 , датою зарахування вважають 23.07.1993 року (а.с.22).
Відповідно до витягу з протоколу засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №71 від 14.07.2017 р. внесено зміни до житлової справи капітана ОСОБА_1 та списків осіб, які перебувають на квартирному обліку при військовій частині НОМЕР_1 , датою зарахування ОСОБА_1 вважати 03.03.1995 р. (а.с.25).
Листом житлової комісії військової частини НОМЕР_1 №661 від 14.07.2017 р. повідомила, що оскільки відправною датою для зарахування військовослужбовцям терміну перебування на квартирному обліку являється 03.03.1995 р. військовослужбовців при переміщенні до нового місця служби на квартирний облік раніше цієї дати немає законних підстав (а.с. 26-28).
Відповідно до пенсійного посвідчення № НОМЕР_5 ОСОБА_1 перебуває на пенсії за вислугу років (а.с.13).
Відповідно до частини першої ст.12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Згідно із статтями 34 та 37 Житлового кодексу УРСР, потребуючими поліпшення умов визнаються громадяни, забезпечені житловою площею нижчою за рівень, визначений чинним законодавством, а облік таких осіб здійснюється за їх місцем роботи або за їх місцем проживання.
Ст. 43 Житлового кодексу УРСР встановлено, що громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
Відповідно до пункту 3.1 Наказу Міністра оборони України № 577 від 06 жовтня 2006 року, військовослужбовці та члени їх сімей визнаються такими, що потребують поліпшення житлових умов, на загальних підставах відповідно до чинного законодавства.
Згідно із п. 26 постанови Кабінету Міністрів України «Про забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями» та пунктом 3.7 Наказу Міністра оборони України від № 577 від 06 жовтня 2006 року, військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач вперше був зарахований на квартирний облік 30.07.1993 р.
У зв`язку з переїздом у 2008 р. для проходження військової служби до м. Василькова позивача та членів його сім`ї зараховано на квартирний облік з 03.03.1993 р. (відповідно до діючого на той момент Наказу Міністра оборони України від 03.02.1995 № 20, яким було передбачено, що при переміщенні військовослужбовця по службі в інший гарнізон йому зараховується попередній час перебування на квартирному обліку але не раніше, ніж з 03.03.1995).
Проте, як було правильно встановлено судом, на час прийняття оскаржуваного рішення вказаний наказ втратив чинність.
Разом з тим, суд першої інстанції зобов`язуючи житлову комісію перенести дату зарахування на квартирний облік ОСОБА_1 разом з членами сім`ї . не звернув увагу на таке.
Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів встановлений статтею 16 ЦК України.
При таких обставинах, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції частині зобов`язання житлової комісії, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Вважати датою зарахування ОСОБА_1 з членами його сім`ї на квартирний облік з 23 липня 1993 року», оскільки зобов`язання вчинити відповідні дії не передбачено вимогами законодавства як спосіб захисту цивільних прав та інтересів (ст..16 ЦК України).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст.309 ЦПК України у зв`язку з неправильним застосуванням судом норми матеріального та процесуального права, в решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2017 року змінити в частині зобов`язання житлової комісії, виклавши другий абзац резолютивної частини рішення в такій редакції: «Вважати датою зарахування ОСОБА_1 з членами його сім`ї на квартирний облік з 23 липня 1993 року».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: