РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.,

при секретарі Корніюк Т.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

28 вересня 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 02 травня 2015 року померла її мати ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина за законом, яку фактично успадкував батько позивача ОСОБА_6, оскільки проживав і був зареєстрований із покійною, однак також помер 09 січня 2017 року. Після смерті батько заповіту не залишив, а тому відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, а саме житловий будинок з надвірними будинками та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В даний час у позивача виникла необхідність оформити право власності на спадщину батька, однак при зверненні до державного нотаріуса їй було відмовлено в оформленні спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину щодо вказаного вище спадкового майна, оскільки після виготовлення технічної документації на будинок, виявилось, що покійним за життя була проведена реконструкція будинку. Позивач просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке складається з індивідуального житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_2, який вона успадкувала за законом після смерті свого батька ОСОБА_6, який помер 09 січня 2017 року.

У судове засідання позивач особисто не зявилась, її представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити з наведених у позовній заяві підстав.

Відповідач ОСОБА_4, який є братом позивача та мав право успадкувати майно померлого батька на рівні з позивачем, в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, за якою позовні вимоги ОСОБА_3 визнав повністю, проти задоволення позову не заперечив, просив слухати справу у його відсутність.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області - ОСОБА_2, спочатку позовні вимоги заперечив повністю. Від третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, згідно яких Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області вказало, що при задоволенні судом позову про визнання за спадкоємцями права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, томк є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві. Разом з тим, в подальшому, після витребування судом матеріалів інвентаризаційної справи № 209 щодо обєкту нерухомого майна № 14 по вулиці Дружби у місті Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, та встановлення в судовому засіданні того факту, що спадкодавцем було вчинено не реконструкцію квартири, а фактично добудову деяких приміщень, представником третьої особи було частково визнано позовні вимоги щодо раніше узаконеної частини будинку без врахування самочинно збудованих приміщень.

У відповідності до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

За обставин заперечення позовних вимог Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Волинській області, розгляд даної справи відбувся у повному обсязі.

Заслухавши пояснення присутніх сторін, дослідивши матеріали справи, докази подані сторонами, а також докази витребувані судом за клопотанням представника позивача суд дійшов наступних висновків.

Свідоцтвом про шлюб серії ІІ-АГ № 153709 стверджується, що 16 серпня 1969 року ОСОБА_6 одружився із ОСОБА_7, яка після одруження взяла собі прізвище чоловіка Назарук.

Копіями свідоцтва про народження серії V-УР № 0178689 ОСОБА_8, свідоцтва про укладення шлюбу серії І-ЕГ № 446898 ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а також паспорта громадянина України серії АС 694620, підтверджується те, що позивач ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_5.

Згідно витягу № 5155281 про реєстрацію права власності на нерухоме майно 22 жовтня 2004 року за ОСОБА_5 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Тобто предметом даного позову є квартира № 2 у житловому будинку № 14 по вулиці Дружби у м. Устилуг Володимир-Волинського району Волинської області, а не житловий будинок, як про це зазначає позивач у своїй позовній заяві.

У відповідності до отриманого ОСОБА_5 після смерті її матері ОСОБА_10 свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 вересня 2004 року, площа вказаної вище квартири на той час становила 34, 9 кв.м.

Поданою до позовної заяви копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 174017 стверджується, що ОСОБА_5 померла 02 травня 2015 року.

Копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 197613 підтверджується факт смерті ОСОБА_6 09 січня 2017 року.

У відповідності до ст.346 ЦК України, смерть власника є однією з підстав припинення права власності.

Відповідно до ст.ст.1217-1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до вимог ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки за життя ОСОБА_5 заповіту не залишила, після її смерті відкрилась спадщина за законом на належне їй на праві власності майно. Дану спадщину прийняв її чоловік ОСОБА_6, який постійно проживав разом із нею у квартирі, яка є предметом спору в даній справі. Однак оформити вказану спадщину ОСОБА_6 не встиг, оскільки помер 09 січня 2017 року також не склавши за життя заповіту.

За таких обставин після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина за законом на належне йому на праві приватної власності майно, в тому числі квартиру АДРЕСА_4.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тобто позивач разом із відповідачем, які є дітьми померлого ОСОБА_6, є його спадкоємцями першої черги за законом.

Прийняття спадщини або відмова від її прийняття є правом особи, визначене ч.1 ст.1268 ЦК України.

Визнання позову відповідачем свідчить про його відмову у прийнятті спадщини, а тому позивач є єдиним спадкоємцем майна, яке залишилось після смерті її батька ОСОБА_6

Постановою державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори від 28 серпня 2017 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, після смерті її батька ОСОБА_6 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності на нерухоме майно.

Фактично причиною відмови була самовільна реконструкція квартири, проведена спадкодавцями за їх життя, яка не була ними вчасно узаконена.

Відповідно до статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. 1 ст. 376 ЦК України, об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Задоволення судом позову про визнання за спадкоємцем права власності на самочинне будівництво зумовлює виникнення цього права у позивача, а не констатує його перехід у порядку спадкування, тому є неналежним способом захисту прав спадкоємців, якщо право звернутися до суду з вимогою про визнання права власності не належало спадкодавцеві (частини 3, 5 ст. 376 ЦК України).

При здійсненні спадкодавцем самочинного будівництва (ч. 1 ст. 376 ЦК України) до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Право власності на об'єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім'я спадкодавця або спадкоємця, та актів введення будівлі в експлуатацію, якщо їх наявність необхідна відповідно до вимог законодавства, чинного на час завершення будівництва.

У відповідності до копії технічного паспорта на обєкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_5, складеного КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації 25 липня 2017 рокуАДРЕСА_6 є частиною житлового будинку № 14, розташована на земельній ділянці, що знаходиться за даною адресою.

До складу нерухомого майна при квартирі № 2 входять приміщення: прибудови а, а2; веранди - а3; сходи - а4; сарай - Б1; вбиральня В; огорожа 1; ворота 2; хвіртка 3.

Згідно поверхового плану квартири № 2 за даною адресою вона складається із двох кімнат А1 та прибудови - а, а2, а також веранди а3.

За даними технічного паспорта, зокрема характеристики будівель та спорудАДРЕСА_6 А1, прибудова а, вбиральня В, огорожа -1, ворота 2, хвіртка -3, - побудовані у 1960 році.

Прибудова - а2, веранда а3, гараж Б1 побудовані самовільно у 2005 році.

Порівняльним аналізом технічних паспортів за 03 квітня 2003 року та 25 лютого 2017 року встановлено, що померлими подружжям ОСОБА_6 у 2005 році було самовільно добудовано: прибудову - а2, веранду а3, гараж Б1, які фактично приєднані по земельній ділянці до квартири № 2 за вказаною адресою. У новому технічному паспорті на дані обєкти нерухомого майна містяться відмітки про їх самовільне будівництво.

Позивачем ОСОБА_3, чи її представником, не було подано в судових засіданнях будь-яких доказів, які свідчили про наявність у неї або спадкодавця права власності на земельну ділянку, що відведена для будівництва житлового будинку, та актів введення будівлі після самовільної добудови в експлуатацію.

Відтак, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування.

До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Фактично перед зверненням до суду в разі виникнення спору або порушенням його права позивач не позбавлений обовязку здійснити процедуру введення обєкту в експлуатацію.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Поряд з цим, пунктом 16 вказаної Постанови визначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Так, згідно пункту 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З частин 1 та 3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджено відповідними матеріалами справи, що позивач до компетентного органу щодо прийняття в експлуатацію побудованих споруд не зверталася, відмови не отримувала. Таким чином, відсутні підстави вважати про наявність спору про право.

З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на самовільні збудовані: прибудову - а2, веранду а3, гараж Б1 до квартири № 2, яка є частиною житлового будинку №14, що знаходяться за адресою: Волинська область, Володимир-Волинський район, м. Устилуг, вул. Дружби, є передчасною та не підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст.328, 346, 376, 1217-1218, 1258, 1268 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 174, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати право власності на спадкове майно, яке складається з частини квартири № 2 в житловому будинку, що розташований в м. Устилуг, вул. Дружби, 14, загальною площею, 34,9 кв.м., з надвірними будівлями і спорудами за даною адресою, які належали на праві власності її матері ОСОБА_5 (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5155281 від 22.10.2004 року, реєстраційний номер 641979), та які вона успадкувала за законом після смерті свого батька ОСОБА_6, що помер 09 січня 2017 року, без врахування самовільно добудованих: прибудови (а2), площею 9,4 кв. м., веранди (а3), площею 3,0 кв. м. та сараю (Б1) площею 27,3 кв.м. згідно технічного паспорту від 25 липня 2017 року.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 21 листопада 2017 року.

Головуючий /-/ підпис

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер