Справа № 639/8068/16-ц
Провадження № 2/639/1003/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Гаврилюк С.М.,

при секретарі судового засідання Макушенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 12.12.2014 між ним та ФОП ОСОБА_2 укладено договір доручення про надання брокерських послуг, відповідно до якого клієнт доручає, а брокер зобовязується забезпечити придбання клієнтом майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,8 кв.м, вартістю 1066000,00 грн. Договором передбачено, що клієнт зобовязався сплатити брокеру аванс у розмірі 32800,00 грн. Позивач зазначає, що сплатив відповідачеві «авансовий внесок» та «брокерський внесок» у загальній сумі 46800,00 грн.

Проте, на багато численні звернення позивача виконати умови договору доручення від 12.12.2014, відповідач не реагує та не виконує свої обовязки за договором належним чином. Тому ОСОБА_1 вважає, що має право вимагати від відповідача відшкодування збитків у зв'язку із невиконанням зобов'язання щодо повернення авансового платежу у розмірі 46800,00 грн.

У звязку з чим позивач просить стягнути на його користь з ФОП ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 46800,00 грн та сплачений судовий збір .

Позивач та представник позивача ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності від 08.12.2014, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили задовольнити.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки в порушення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, суд не повідомив, надав до суду письмові заперечення, які містяться в матеріалах справи. В письмових запереченнях відповідач посилається на те, що грошові кошти, які були отримані відповідачем від позивача за умовами договору доручення про надання брокерських послуг від 12.12.2014, витрачені відповідачем на супроводження цивільної справи за позовом ОСОБА_4 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 та усунення перешкод у здійсненні права власності (сплата судового збору, оплата послуг адвоката). 28.12.2015 Московським районним судом м. Харкова постановлено рішення по справі № 643/16610/15, яким визнано за ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування на квартиру № 12, загальною площею 96,8 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м, що розташована у м. Харкові по вул. Сомівська у будинку № 12-Б; визнано договори про надання споживчого кредиту № 0 та № 0 від 28.01.2008 року припиненими; визнано договір іпотеки від 28.01.2008, посвідчений ПН ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 213, припиненим; скасовано записи про заборону відчуження квартири № 12, загальною площею 96,8 кв.м, житловою площею 53,3 кв.м, що розташована у м. Харкові по вул. Сомівська у будинку № 12-Б, внесені на підставі договору іпотеки від 28.01.2008, посвідченого ПН ХМНО ОСОБА_5 за реєстровим № 213, а саме: в Державному реєстрі іпотек за № 6472637 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна за № 6472536. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 рішення Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015 скасовано, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено повністю. Ухвалою ВССУ від 19.08.2016 відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_4 на вищевказане рішення апеляційного суду Харківської області. Однак розгляд справи на цей час не призначено. Між ОСОБА_4 та відповідачем існує домовленість про реалізацію вказаної квартири за ціною 1066000,00 грн. Проте, за умовами цієї угоди, вона розголошенню та наданню третім особам не підлягає. Таким чином, як зазначає відповідач, він виконував і продовжує виконувати свої зобов'язання за договором доручення про надання брокерських послуг від 12.12.2014, у зв'язку з чим просить відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_6, який діє на підставі договору надання юридичних послуг № 20/01 від 20.01.2015, у судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на обставини, викладені у письмових запереченнях відповідача та докази, додані до цих заперечень. При цьому представник відповідача зазначив суду, що позов задоволенню також не підлягає, оскільки укладеним між сторонами договором доручення про надання брокерських послуг від 12.12.2014 не було передбачено строк його виконання , проте позивач в порушення діючого законодавства до звернення до суду з даним позовом не пред'явив необхідні вимоги до відповідача , матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження отримання ФОП ОСОБА_2 вимог позивача про повернення грошових коштів у сумі 46800 грн. і на теперішній час відповідач продовжує виконувати договір від 12.12.2014 року.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази по справі, вважає, що відсутні підстави для задоволення необгрунтованого позову.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судовим розглядом встановлено, що 12.12.2014 сторони уклали договір доручення на надання брокерських послуг, відповідно до умов якого, брокер забезпечує придбання клієнтом майна, а саме: трикімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 96,8 кв.м., вартістю 1066000,00 грн (а.с. 6).

З квитанцій серії ААА № 682030 та № 682044 від 12.12.2014 та 12.03.2015 відповідно, вбачається, що позивачем на рахунок відповідача сплачено кошти у загальній сумі 46800,00 грн як авансовий та брокерський внески (а.с. 7).

Згідно вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.ст. 526, 527 ЦК України, зобов'язання взяті сторонами за договором повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Частиною 4 ст. 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Суд, відмовляючи позивачеві у задоволенні його вимог, вважає за необхідне зазначити, що, по-перше, вказаним договором доручення на надання брокерських послуг від 12.12.2014, укладеним сторонами, не передбачено строк його виконання.

А отже, відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Проте, позивач не надав суду саму вимогу, яка, як стверджує в своєму позові ОСОБА_1, направлялась на адресу відповідача, що позбавляє суд надати оцінку такому доказу.

Крім того, суд критично відноситься до наданого позивачем опису-вкладення до цінного листа від 11.10.2016, в якому зазначено, що на імя ФОП ОСОБА_2, за адресою: 61019, АДРЕСА_3 направлено вимогу від 10.10.2016 про повернення коштів за договором доручення про надання брокерських послуг від 12.12.2014 (а.с. 24), оскільки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцем проживання ОСОБА_2 є: 61019, м. Харків, проспект Ново-Баварський (раніше Ілліча), будинок 177 А, квартира 59 (а.с. 9-15). Тобто вимога направлялась на адресу (а.с. 24), за якою відповідач не зареєстрований та не проживає.

Таким чином, відповідач до звернення до суду з позовом не був повідомлений в порушення вимог закону щодо вимоги позивача про повернення коштів за договором доручення про надання брокерських послуг від 12.12.2014, оскільки така вимога не направлялась саме на адресу місця проживання та реєстрації відповідача.

Також, позивачем не доведено, який саме пункт договору доручення порушено відповідачем, оскільки умовами договору передбачено придбання нерухомого майна, якому передують інформування про поточну біржову ціну на конкретний товар та про наявність конкретного товару на біржі.

З наданих суду відповідачем рішень Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2015, апеляційного суду Харківської області від 07.07.2016 та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2016 по справі № 643/16610/15-ц, вбачається, що нерухоме майно, яке є предметом договору доручення на надання брокерських послуг від 12.12.2014, є також предметом розгляду судової справи № 643/16610/15-ц, кінцевий результат якої може вплинути на виконання договору доручення, та що наразі унеможливлює наявність зазначеного нерухомого майна на біржі (а.с. 82-84, 85-89, 90).

Позивач заявив вимоги щодо стягнення з відповідача сплаченого ОСОБА_1 авансового внеску у розмірі 32800 грн, а також брокерського внеску у розмірі 14000 грн.

Проте договором доручення надання брокерських послуг від 12.12.2014 не передбачено сплати брокерського внеску в розмірі 14000 грн., у звязку з чим суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно частин 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно приписів ч. 5 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінений або розірваний у зв'язку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору.

Статтею 654 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Таким чином, позивач, заявляючи вимоги щодо повернення усіх сплачених відповідачеві коштів, а саме авансового внеску і брокерського внеску, не заявляє позовних вимог щодо розірвання договору доручення на надання брокерських послуг від 12.12.2014, оскільки договором не передбачено повернення інших коштів, крім авансового внеску, а щодо зміни умов договору, вчинених у письмовій формі, як того вимагає ст. 653 ЦК України, ОСОБА_1 та його представник доказів не надали.

Згідно ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено частиною другою ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з вимогами статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. При цьому, відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" розяснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправя сторін та враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обовязок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобовязаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У зв'язку з чим суд прийшов до висновку відмовити у задоволенні необґрунтованої позовної заяви ОСОБА_1

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки позивачу відмовлено в позові то судові витрати не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 5, 6, 10, 11, 57, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 610, 631, 651, 653, 654 Цивільного Кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.М. Гаврилюк