Справа № 558/227/16-ц
номер провадження 2/558/3/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року Демидівський районний суд

Рівненської області

у складі:

суддя: Олексюк А.О.

секретар судового засідання Савкова Г.М.

з участю:

представника позивачки, відповідачки адвоката ОСОБА_1

відповідача, позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про визнання права власності на ? частину будинку з надвірними спорудами, що є об"єктом спільної сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить здійснити поділ будинку з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою Рівненська область, Демидівський район, с. Малево, вул. Л.Українки, буд. 28, які є об'єктом спільної сумісної власності подружжя між позивачем та відповідачем в рівних частках. Також постановити судове рішення, яким виділити у власність їй вказаний будинок з надвірними спорудами повністю, а відповідачу присудити грошову компенсацію за 1/2 частину будинку з надвірними спорудами, що знаходяться за вказаною адресою. В подальшому позивачка звернулася до суду з заявою про зменшення позовних вимог і просить суд визнати за нею, ОСОБА_3 право власності на ? частину будинку з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, с.Малево, вул. Л.Українки, буд.28, які є об"єктом спільної сумісної власності.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить визнати придбаний ним житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться с.Малево по вул.Л.Українки, 28 Демидівського району Рівненської області його особистою приватною власністю.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_3 вказала, що вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_2, який було зареєстровано 21 травня 1999 року в Лаврівській сільській раді Луцького району Волинської області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 3.

07 березня 2013 року Демидівським районним судом Рівненської області шлюб між ними було розірвано.

В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та ведення спільного господарства, 12 липня 2004 року за їхні спільні сімейні кошти, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 1198 від 12 липня 2004 року, набуто спірне майно придбано будинок з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, с.Малево, вул.Л.Українки, буд.28. Договір купівлі-продажу за згодою ОСОБА_3 було оформлено на ОСОБА_2 Вартість будинку з надвірними спорудами згідно договору купівлі-продажу на той час становила 18987 грн. В даному будинку ОСОБА_3 прописана і проживає по теперішній час. Вказане будинковолодіння складається з: одноповерхового глино-бетонного житлового будинку, житловою площею 29,2 кв.м. (А1); сараю (Б); літньої кухні (В); погребу (Г); вбиральні (Д); колодязя (1/2 Ж) та огорожі (№1).

Вважає вище вказаний будинок є об"єктом права спільної сумісної власності подружжя: тобто її та власністю ОСОБА_2

У зв"язку з тим, що провести виділ ? частки будинковолодіння № 28 по вул. Л.Українки в с.Малево, Демидівського району, без нанесення неспівмірної шкоди будівлі, неможливо, та ОСОБА_2 не погоджується на отримання грошової компенсації за ? частки будинковолодіння, ОСОБА_3 просить визнати за нею право власності на ? частину будинку з надвірними спорудами, який знаходиться в с.Малево, вул. Л.Українки, 28, Демидівського району, який є об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

ОСОБА_2 в обгрунтування зустрічної позовної заяви про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю вказав, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_3 21 березня 2000 року в шлюбі у них народилась дочка ОСОБА_4. У зв"язку з цим ОСОБА_3 перебувала у декретній відпустці протягом 3-х років і в подальшому не працювала. Він, в свою чергу, був працевлаштований, проте отриманих коштів на утримання сім"ї не вистачало і їм постійно допомагала мама ОСОБА_2 ОСОБА_5 Жодних заощаджень для того, щоб вони мали можливість купити собі будь-яке нерухоме майно у них не було.

Приблизно в кінці квітня 2004 року ОСОБА_3 покинула його і почала проживати разом із донькою без реєстрації у своєї матері в с.Малево, Демидівського району, Рівненської області. Разом з тим, звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом про розірвання шлюбу.

29 червня 2004 року мати ОСОБА_2 ОСОБА_5 продала ОСОБА_6 належний їй житловий будинок в с.Лаврів по вул.Луцькій,59, Луцького району, Волинської області за 37349,00 грн.

Так як в ОСОБА_2 власного житла не було і в суді перебували подані ОСОБА_3 матеріали про розірвання шлюбу, то їм порадили укласти договір дарування коштів, щоб в подальшому за вказані кошти ОСОБА_2 міг придбати собі житловий будинок у особисту власність.

Того ж дня, отримавши у нотаріуса договір купівлі-продажу житлового будинку, ОСОБА_2 з матір"ю звернулись до юриста, який склав договір дарування грошових коштів. Згідного даного договору мати подарувала йому 37 000 грн.

Враховуючи те, що житловий будинок, в якому сім"я ОСОБА_2 була зареєстрована, був проданий 29 червня 2004 року, ОСОБА_2 змушений був переїхати проживати на пару днів до своєї матері в с.Рованці по вул.Набережній,5, Луцького району Волинської області і звільнити житловий будинок для нового власника.

12 липня 2004 року ОСОБА_2 придбав за 18987,00 грн. у ОСОБА_7 житловий будинок в с.Малево по вул.Л.Українки,28, Демидівського району, Рівненської області. Договір купівлі-продажу було посвідчено нотаріально. Згода ОСОБА_3 на купівлю продаж житлового будинку нотаріусом не вимагалась, так як вказане майно купувалось ним за його особисті кошти та у його особисту приватну власність.

Вважає, що на законних підставах набув права особистої власності на житловий будинок в с.Малево по вул.Л.Українки,28, Демидівського району.

Після того, як ОСОБА_2 було придбано житловий будинок, ОСОБА_3 вирішила повернутись до нього і вони стали проживати однією сім"єю в придбаному будинку.

Позов про розірвання шлюбу було залишено без розгляду.

Однак, в подальшому їхнє сімейне життя не склалось і шлюб між ними було розірвано.

В будинку в с.Малеве по вул.Л.Українки,28, Демидівського району він не проживає з 2013 року, власного житла не має, винаймає житло в м.Луцьку. В будинку залишились проживати його донька з ОСОБА_3

Оскільки з кінця квітня 2004 року і до серпня 2004 року він з ОСОБА_3 проживали окремо і фактично між ними було припинено шлюбні відносини, так як вони перебували у процесі розлучення, то вважає що придбаний ним житловий будинок за власні кошти, які були подаровані ОСОБА_5, є його особистою власністю.

Під час розгляду справи в суді позивачка ОСОБА_3 та її представник повністю підтримали позовні вимоги з наведенних у позові підстав, просять їх задовільнити. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 не визнали, просять відмовити йому у задоволенні позову.

Позивачка/ відповідачка / ОСОБА_3 суду пояснила, що спірний будинок є об'єктом спільної сумісної власності, придбаний за спільні кошти під час перебування в шлюбі з ОСОБА_2 На придбання будинку їй особисто позичала гроші сестра чоловіка в розмірі 1 тисяча долларів США. При оформленні договору купівлі-продажу даного господарства обоє були присутні у нотаріуса . Після купівлі даного будинку прожили там ще 9 років, а потім розлучилися. Вона постійно сплачує там комунальні платежі, самостійно утримує будинок, чоловік ніякої допомоги не давав. Свекруха в той рік, коли вони купили будинок давала своєму сину гроші, однак він їх потратив на придбання машини, яку в подальшому розбив і продав. Про те , що свекруха ОСОБА_5 укладала якийсь договір дарування грошей з її чоловіком їй нічого не відомо. При укладенні договору купівлі- продажу господарства ОСОБА_2 їй про це нічого не говорив. На отримання грошової компенсації за 1/2 частину будинку не погоджується, оскільки будинок є неподільним, що встановлено екпертизою, а вона на сьогодні в ньому проживає та іншого житла немає.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, просить в задоволенні позову їй відмовити, а задовільнити його зустрічну позовну заяву, та визнати придбаний ним житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться в с.Малево по вул. Л.Українки, 28, Демидівського району, Рівненської області, його особистою приватною власністю. Суду пояснив, що будинок з господарськими будівлями придбаний за його особисті гроші , які йому подарувала його мама ОСОБА_8, тому , що вона продала свій будинок. Договір дарування грошей оформляли в м. Луцьку у нотаріуса, в якого саме не пам'ятає. Оригінал даного договору в нього відсутній, є лише ксерокопія, яку він надав суду. Копію договору дарування знищила адвокат після зняття з неї ксерокопії. Після оформлення договору дарування грошей, він поклав їх на рахунок в банку м. Луцька, в якому , на даний час не пам'ятає. Під час оформлення договору купівлі- продажу будинку у нотаріаса , він зняв гроші в банку і заплатив продавцю всю суму грошей за хату. Його дружина ОСОБА_3 ніяких грошей не мала, оскільки ніде не працювала , перебувала по догляду за дитиною до трьох років. Під час оформлення договору купівлі-продажу будинку вони з дружиною проживали разом, вона була присутня у нотаріуса при укладенні договору. Після придбання житла переїхали проживати разом в придбаний будинок. В 2013 році вони з ОСОБА_3 розлучилися в суді. На отримання грошової компенсації від ОСОБА_3 за 1/2 частину господарства не погоджується, оскільки даний будинок вважає своєю особистою власністю.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що є рідною сестрою відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 проживала з братом з 1999 року, доходів не мала, пізніше перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Мама ОСОБА_8 продала батьківську хату і гроші передала всі синові, за які він купив собі хату і машину. Самого договору дарування грошей вона не бачила, але сама їм радила так зробити, щоб захистити брата. З квітня по липень місяць 2004 року брат не проживав з ОСОБА_3, однак рішення суду про розірвання шлюбу у них не було, вони потім помирилися, до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу будинку їздили разом, в придбаному будинку проживали разом.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що є рідною сестрою ОСОБА_2 В квітні місяці 2004 року вона приїхала з м.Москви додому. Вона особисто передавала ОСОБА_3 1 тисячу долларів США для придбання житла. Був період, що її брат не проживав з ОСОБА_3, однак вони помирилися. В подальшому спільно купили хату та переїхали туди проживати разом. Мама не могла віддати всі гроші від продажу свого будинку синові ОСОБА_2, оскільки їй відомо, що гроші від продажу свого будинку мама дала і сестрі на придбання трьохкімнатної квартири в м. Луцьку і частину передала для ОСОБА_2 Їй відомо, що мама гроші поклала ОСОБА_2 на рахунок в банку. Ніякого договору дарування грошей вона не оформляла. На придбання спірного будинку гроші давала одну тисячу доларів США ОСОБА_3 , одну тисячу долларів США ОСОБА_2 Вона особисто їх дала для ОСОБА_3 Будинок був ними придбаний під час зареєстрованого шлюбу, розлучилися вони в 2013 році.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що ОСОБА_2 є її сином. В 2004 році він придбав собі будинок в с. Малеве Демидівського району повністю за її гроші, оскільки незадовго до цього вона продала свій батьківський будинок. В той день, коли вони продали хату , вона відразу поклала гроші на вклад у банку в м. Луцьку на прізвище сина ОСОБА_2 Після цього уклала договір дарування грошей своєму сину у нотаріуса, у якого не пам'ятає. Після укладення договору дарування грошей їм передали лише копію даного договору, а оригінал у них відсутній. Тому вважає, що придбаний сином будинок в с. Малеве по вул.Л.Українки є особистою власністю її сина.

Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, показання свідків, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Згідно п.6 ч.1 ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є: справедливість, добросовісність та розумність.

Під час розгляду справи в суді встановлено, що сторони у справі: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, що був зареєстрований у Лаврівській сільській раді Луцького району Волинської області 21 травня 1999 року. /а.с.5/.

З договору купівлі-продажу від 20 липня 2004 року вбачається, що продавець ОСОБА_7 продав, а покупець ОСОБА_2 купив право власності на одноповерховий глинобетонний житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що знаходиться в с.Малево по вул.Л.Українки, буд.28, Демидівського району, рівненської області. Даний договір нотаріально посвідчено та зареєстровано./а.с.6/.

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4353574 від 05.08.2004 року вбачається, що будинок, житловий з надвірними будівлями, що в с.Малеве, вул.Лесі Українки, буд.28, Демидівського району, Рівненської області в цілому зареєстрований за ОСОБА_2 на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу № 1198 від 12.07.2004 року./а.с.7/.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб.

Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно копії (заочного) рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 07 березня 2013 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано/ а.с.5/.

Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу.

Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права

спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі,

суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК

України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання

грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя

відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації

може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за

умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом

(ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду

відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а

неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними

відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в

цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, сторони не є більше подружжям і проживають окремо. У них виник спір про поділ їхнього спірного будинку з надвірними спорудами. Відповідно до висновку № 8211-8212 судової інженерно-технічної експертизи провести виділ у натурі ? частки будинковолодіння № 28 по вулиці Лесі Українки в с.Малеве, Демидівського району, Рівненської області, без нанесення неспівмірної шкоди будівлі не вбачається можливим. /а.с.111-123/. Отже даний будинок з надвірними спорудами є неподільною річчю, ОСОБА_2 не погоджується на отримання грошової компенсації зі сторони ОСОБА_3 за ? частки будинковолодіння, вона також не бажає отримати грошову компенсацію за половину житла, тому за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 слід визнати право спільної часткової власності по ? ідеальній частці спірного будинку, який є об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

Суд також приходить до висновку, що відповідно до вимог діючого законодавства, кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Спірний будинок, що знаходиться за адресою вул.Л.Українки, 28 в с.Малево, Демидівського району, як стверджує ОСОБА_2 був придбаний 12 липня 2004 року за його власні кошти, які йому подарувала його мама. Однак дані пояснення спростовуються поясненнями ОСОБА_3, свідка ОСОБА_10 , які стверджували, що ОСОБА_3 передала на придбання даного будинку також 1 тисячу доларів США, які їй дала свідок особисто саме на придбання житла. Крім того суду, як доказ надано ксерокопію договору дарування грошей від 29. 06. 2004 року, оригінал даного документу , як пояснив ОСОБА_2, у нього відсутній. При досдідженні в судовому засіданні ксерокопії договору дарування грошей не вбачається жодних записів нотаріального посвідчення даного договору нотаріусом, що спростовує пояснення відповідача ОСОБА_2 п.О та свідка ОСОБА_8 про оформлення даного договору у нотаріуса. Крім того, суд не може взяти даний доказ до уваги, оскільки відповідачем / позивачем/ ОСОБА_2 даний доказ не подано в оригіналі для огляду в судовому засіданні, ксерокопія договору, належним чином не завірена, є недопустимим доказом в даній справі. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача/відповідача/ ОСОБА_2О . про визнання спірного будинку з господарськими будівлями його особистою власністю слід відмовити .

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачкою по справі при зверненні до суду сплачено судовий збір в розмірі 2067,00 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.561619566.1 від 02.06.2016 року та 3524,00 витрат за проведення судової інженерно-технічної експертизи. Так як суд, задовільняючи позов, визнає за ОСОБА_3 право власності на ? ідеальну частку спірного будинку, то відповідно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 1077 гривень сплаченого нею судового збору, що становить ? частину вартості за спірний будинок, та 1762,00 грн. витрат за проведення експертизи - половина від вартості проведеної експертизи, оскільки на підставі даної експертизи суд прийшов до висновку про необхідність розподілу даного будинку між сторонами по 1/2 ідеальної частки кожному.

На підстві ст. ст. 60,61 Сімейного кодексу України, ст.ст. 10,11, 60, 88, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частину будинку з надвірними спорудами, що є об'єктом спільної сумісної власності задовільнити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю - відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку будинку з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, село Малево, вулиця Л.Українки, будинок 28, які є об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 1/2 ідеальну частку будинку з надвірними спорудами, які знаходяться за адресою: Рівненська область, Демидівський район, село Малево, вулиця Л.Українки, будинок 28, які є об"єктом спільної сумісної власності подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 1077 (одну тисячу сімдесят сім) гривень понесеного нею судового збору та 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривні 00 копійок понесених витрат за проведення експертизи, пропорційно до задоволених вимог.

Рішення може бути оскаржене до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Демидівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги .

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Олексюк А.О.