22-ц/775/716/2017(м)
Головуючий у 1 інстанції Скрипниченко Т.І.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Попової С.А.,

суддів Биліни Т.І., Гаврилової Г.Л.,

при секретарі Герасимовій Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні грошовими коштами, зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом, в подальшому уточнивши редакцію позовних вимог (а.с. 76-80), в якому просила зобовязати ПАТ КБ «Приватбанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на її карткових рахунках № 361220, № 272483, № 060341, відкритих в Маріупольському відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» - в межах залишку коштів, шляхом негайного припинення обмеження щодо здійснення видаткових операцій та розпорядження грошовими коштами; повернути грошові кошти у розмірі 86811,22грн. Зазначила, що в грудні 2016 року банк в односторонньому порядку безпідставно припинив виконання своїх обовязків з видачі грошових коштів, заблокувавши карткові рахунки з належними коштами на балансі у загальному розмірі 86811,22грн. Звернення позивача до банку в лютому 2017 року не призвело до надання вмотивованої відповіді і розблокування картрахунків.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «Приватбанк» усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні грошовими коштами ОСОБА_2, що знаходяться на карткових рахунках № 4627 0550 0936 1220, № 5218 5722 1227 2483, № 5168 7556 2806 0341, які відкриті у ПАТ КБ «Приватбанк», в межах залишку коштів, шляхом припинення обмеження щодо здійснення видаткових операцій та розпорядження грошовими коштами на зазначених рахунках банку. Зобов'язано Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» повернути ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 86811,22 гривень, що знаходяться на картковому рахунку № 5168 7556 2806 0341. Додатковим рішенням суду від 23 жовтня 2017 року стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 640грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» - ОСОБА_3, яка підтримала доводи скарги, заперечення проти скарги представника позивача - ОСОБА_4, розглянувши справу відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у відсутність повідомленого про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

За ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк» укладені договори на обслуговування іменних банківських карток №№ 361220, 272483, 060341 (а.с. 58-65, 89). 23 лютого 2017 року позивач звернулася до банку із заявою про надання інформації щодо обмеження її в праві користування картрахунками та їх розблокування (а.с. 12, 13). Проте, відповіді на дане звернення відповідачем надано не було. З висновку служби безпеки вбачається, що відносно картрахунків позивача було проведено експрес-перевірку за сигналами « Гарячої лінії: Шахрайство» подія за лінією ИТ № 8531, де вважались підтвердженими шахрайські дії з боку клієнта ОСОБА_2 (а.с.66).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів у підтвердження наявності обставин для обмеження права позивача у володінні та користуванні належним йому майном.

З такими висновками суду не можна не погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1066 Цивільного кодексу України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 передбачено, що банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 2 ст. 1067 ЦК України банк зобов'язаний укласти договір банківського рахунка з клієнтом, який звернувся з пропозицією відкрити рахунок на оголошених банком умовах, що відповідають закону та банківським правилам. За ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

За ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Статтею 525 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

За ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 року № 2121-ІІІ, відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Банк зобов'язаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку. Статтею 48 зазначено, що банкам забороняється здійснювати ризикову діяльність, що загрожує інтересам вкладників чи інших кредиторів банку. Згідно ст. 64 цього закону вбачається, що банк здійснює ідентифікацію, верифікацію клієнта (особи, представника клієнта) і вживає заходів відповідно до законодавства, яке регулює відносини у сфері запобігання легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, до відкриття рахунка клієнту, укладення договорів чи здійснення фінансових операцій, зазначених у частині другій цієї статті.

Оформлюючи карткові рахунки, позивач приєдналася до Умов та правил надання банківських послуг. Згідно з п. 1.1.3.2.14 банк має право відмовитись від здійснення видаткових операцій за рахунком клієнта у випадку виникнення вмотивованої підозри щодо використання банку для проведення незаконних операцій. Відповідно до п. 1.1.3.2.15 банк може в передбаченому чинним законодавством порядку зупинити здійснення фінансової операції, відмовитися від встановлення (підтримання) ділових відносин (у тому числі шляхом розірвання ділових відносин) або фінансової операції, а також застосувати інші застережні заходи за наявності підстав, передбачених: Законом України «Про протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню зброї масового знищення». Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про санкції» тощо.

За правилами пункту 91 розділу VII Постанови Правління НБУ від 26 червня 2015 року № 417 «Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу» передбачено, що Банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» № 1702-VII від 14.10.2014р. (з подальшими змінами) суб'єкт первинного фінансового моніторингу має право зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), яка (які) містить (містять) ознаки, передбачені статтями 15 та/або 16 цього Закону, та/або фінансові операції із зарахування чи списання коштів, що відбувається в результаті дій, які містять ознаки вчинення злочину, визначеного Кримінальним кодексом України, та зобов'язаний зупинити здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), якщо її учасником або вигодоодержувачем за ними є особа, яку включено до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (якщо види та умови застосування санкцій передбачають зупинення або заборону фінансових операцій), і в день зупинення повідомити спеціально уповноваженому органу в установленому законодавством порядку про таку (такі) фінансову (фінансові) операцію (операції), її (їх) учасників та про залишок коштів на рахунку (рахунках) клієнта, відкритому (відкритих) суб'єктом первинного фінансового моніторингу, який зупинив здійснення фінансової (фінансових) операції (операцій), та у разі зарахування коштів на транзитні рахунки суб'єкта первинного фінансового моніторингу - про залишок коштів на таких рахунках в межах зарахованих сум. Таке зупинення фінансових операцій здійснюється на два робочих дні з дня зупинення (включно).

Спеціально уповноважений орган може прийняти рішення про подальше зупинення фінансової (фінансових) операції (операцій), здійснене відповідно до частини першої цієї статті, на строк до п'яти робочих днів, про що зобов'язаний негайно повідомити суб'єкту первинного фінансового моніторингу, а також правоохоронним органам, уповноваженим приймати рішення відповідно до Кримінального процесуального кодексу України.

Отже, правомірність блокування карткового рахунку можлива лише у випадку подальшого вчинення банком дій, визначених Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму».

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідачем не надано до суду доказів, з яких би вбачалося, що фінансові операції щодо видачі належних позивачу коштів обмежені за рішенням суду або зупинені в порядку, визначеному ст. 17 Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», як такі, що можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Також не підтверджені жодним доказом, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що по картам позивача було проведено ряд операцій, які містять ознаки шахрайства.

Пунктом 10.1. глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до ст. 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою про арешт коштів державного виконавця/приватного виконавця (далі - виконавець), судовим рішенням (у тому числі рішенням, ухвалою, постановою суду) чи ухвалою слідчого судді, суду, постановленою під час здійснення кримінального провадження (далі - документ про арешт коштів).

З наявних у справі матеріалів, а саме тексту анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 58), вбачається відсутність лімітів щодо розміру розміщуваних грошових сум на картрахунках. Відсутність таких обмежень підтвердила в суді апеляційної інстанції і представник банку.

Даних про включення позивача до переліку осіб, пов'язаних з провадженням терористичної діяльності або щодо яких застосовано міжнародні санкції (що мало б виключати неправомірність дій банку), або відомостей про порушення провадження щодо позивача за ст. 209, 212 КК України, або іншого характеру підтверджуючої інформації про отримання коштів на рахунки позивача ОСОБА_2 та їх подальший переказ в рамках функціонування протиправної системи переведення в готівку грошей, використання позивачем картрахунків в злочинних цілях, доказів щодо злочинного походження джерела розміщених на рахунках позивача коштів, в тому числі зазначених у висновку службового розслідування банку 3400грн., як підстави для учинення експрес-перевірки (а.с. 66-67) - не здобуто ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Відповідачем не учинені дії, регламентовані постановою Правління НБУ № 417, щодо обовязкового поінформування банком правоохоронних органів про фінансові операції ОСОБА_2, які викликали підозру.

Як в ході розгляду судом першої інстанції, так і в апеляційному суді відповідачем не надано викопіювання по руху коштів позивача з відзначенням незаконних операцій, а також не представлено відомостей про наявність порушених відносно держателя картки ОСОБА_2 кримінальних справ, обвинувальних вироків тощо.

Таким чином твердження в апеляційній скарзі про вмотивовану підозру використання клієнтом ОСОБА_2 картрахунків для шахрайських операцій є безпідставним, а доводи апеляційної скарги щодо отримання позивачем коштів та їх подальший переказ в рамках функціонування протиправної системи переведення в готівку грошей не слушними.

На сьогодні, як підтверджено представником банку в суді апеляційної інстанції, призупинено здійснення видаткових операцій з використанням платіжних карток, держателем яких є ОСОБА_2 Іншої платіжної картки із зарахуванням накопиченої позивачем грошової суми і подальшою можливістю вільно розпоряджатись цими грошами банком не випускалось.

Відтак, колегія суддів схвалює висновки суду першої інстанції щодо неправомірності дій банку з призупинення здійснення операцій по картрахункам позивача.

У ст. 1 Першого протоколу (Париж, 20.03.1952р.) до Конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, ратифікованому Україною, проголошено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

З урахуванням усталеної практики Європейського Суду з прав людини (напр., «Гайдук та інші проти України»), колегія суддів віднаходить ефективним вжитий судом першої інстанції спосіб захисту у вигляді зобовязання ПАТ КБ «Приватбанк» негайно припинити обмеження щодо здійснення видаткових операцій і повернути позивачеві залишок коштів з її карткового рахунку, що не заборонений законом і спрямований на реальний захист порушених прав позивача від свавільного втручання.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задовлення позовних вимог ОСОБА_2, з огляду на положення вищевказаного міжнародно-правового акту, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України.

Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 05 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.А.Попова

Судді Т.І.Биліна

ОСОБА_5