АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 766/694/16-ц Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження:22-ц/791/681/17 Доповідач:ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року квітня місяця 13 дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Орловської Н.В.

ОСОБА_3

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності та ділової репутації,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що є адвокатом та в якості захисника надає юридичну допомогу ОСОБА_6, котрого обвинувачують у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2,3 ст.190 КК України. Під час судового розгляду кримінального провадження щодо її підзахисного, були присутні громадські активісти, серед яких була і відповідач.

В подальшому, заявниці стало відомо, що відповідач ОСОБА_5 на свої сторінці в соціальній мережі Facebook, коментуючи хід судових засідань у вказаному кримінальному провадженні, розмістила ряд публікацій, в яких навела недостовірні відомості, що принижують честь, гідність і ділову репутацію позивачки, у звязку із чим остання просила суд:

-зобовязати ОСОБА_5 публічно вибачитись за публікацію образливих та принизливих слів на адресу позивача, шляхом розміщення відповідного повідомлення на сторінці в соціальній мережі Facebook, із якої розповсюджено спірну інформацію;

-заборонити відповідачці поширювати інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, шляхом видалення та недопущення поширення в майбутньому таких публікацій відповідача;

-зобовязати відповідача спростувати інформацію щодо наявності у позивача особистих стосунків з ОСОБА_6, крім професійно-ділових, щодо некомпетентності ОСОБА_4 як адвоката, невмінні ставити питання у процесі, її причетності до отримання «брудних» коштів та сепаратизму, а також ототожнення позивачки з її клієнтом, шляхом розміщення відповідної публікації відповідачем на своїй сторінці в соціальній мережі Facebook.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, сторони, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_4 згідно свідоцтва №590 від 06 березня 2010 року має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.34).

12 грудня 2015 року Регіональним центром з надання безоплатної правової допомоги у Херсонській області ОСОБА_4 призначено для надання безоплатної правової допомоги ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.35).

17 лютого 2016 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 укладено угоду про надання правової допомоги в кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні злочинів, передбачених ч.1,2,3 ст.190 КК України (а.с.36).

Згідно наданих позивачкою скріншотів особистої сторінки ОСОБА_5 в соціальній мережі Facebook, останньою розміщені публікації наступного змісту:

-«Цікаво, це лише в мене враження, що між адвокатом і шахраєм Золотаренко-Русавським стосунки більш ніж між клієнтом і представником? Ще одна жертва охмурітеля???»;

-«Питання, які задає адвокат ОСОБА_7 потерпілим від шахрая Золотаренка ОСОБА_6, нивілюють весь волонтерський рух. Ганьба!»;

-«Питання на кшталт, чи заключали ви договір, коли передавали гроші на закупівлю броників, кевларових касок і розгрузок влітку-восени 2014 року може задавати або сепар, або бовдур, або пінгвін з Антарктиди! Я розумію, що треба будувати лінію захисту і брудні гроші не пахнуть, але вам добре спиться, ОСОБА_7?»

-«Адвокат ОСОБА_7 намагається перевести справу за статтею «Шахрайство» з кримінальної площини в сферу цивільно-правових відносин. Потерпіла сторона, а саме ОСОБА_8, чітко і впевнено відповідає, що змушує адвоката помітно нервувати і вести себе агресивно»;

-«Саме зараз ВТВ+, Інтер, 24-й знімають рімейк фільма «Кримінальний талант» з Золотаренко-Русавським в головній ролі. Злодій тримається впевнено і нахабно».

Публікація вказаних повідомлень ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечувалася. Відповідачка пояснила, що таким чином висловлювала оціночні судження, тобто свої міркування щодо ходу судового розгляду кримінального провадження, що має суспільний резонанс.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Разом з цим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Статтею 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Вказані конституційні положення знайшли своє відображення і в цивільному законодавстві, згідно норм якого, фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб ( ст.275 ЦК України). Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

Згідно положень ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи» №1 від 27 лютого 2009 року, позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

При цьому суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив із того, що розповсюджена відповідачкою інформація не є фактичними твердженнями, а являється оціночними судженнями відповідача, розміщеними на сторінці в соціальній мережі.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти документовані або публічно оголошені відомості про події та явища, що відбуваються у суспільстві, державі та навколишньому природному середовищі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як роз'яснено у пункті 19 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Натомість відповідно до положень ч.1,2 ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Поняття оціночного судження та відмінності оцінки факту від самого факту надано в рішенні Європейського суду по справі «Лінгенс проти Австрії»(1986). Суд визначив ці поняття і витлумачив в їх світлі Конвенції наступним чином: «На думку Суду, слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна».

При вирішенні спору суд першої інстанції врахував вказані положення законодавства та прийшов до обґрунтованого висновку, що спірна інформація є оціночними судженнями, які містять припущення, що не можна витлумачити як такі, що містять фактичні дані, оскільки вони не містять ствердження про порушення позивачем законодавства чи моральних принципів, а направлені на доведення до широкого кола людей особистої оцінки відповідачем судового процесу, учасником якого була позивач.

При цьому про викладення вказаної інформації в якості оціночних суджень свідчать такі фрази «Цікаво, це лише в мене враження», «Я розумію», викладення опублікованої інформації в якості риторичних запитань та в якості висловлення власної думки.

Зазначені оціночні судження, думки та припущення не є предметом судового захисту, оскільки, будучи вираженням суб'єктивної думки й поглядів відповідача, не можуть бути перевіреними на предмет відповідності їх дійсності.

Відповідно ч.2 ст.30 Закону України «Про Інформацію», якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Оскільки у спірних публікаціях відсутня недостовірна інформація, а за висловлювання оціночних суджень не можна притягнути до відповідальності, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Крім того, слід звернути увагу, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді зобовязання відповідача вибачитися, як спосіб захисту порушених прав не передбачений у статтях 16, 277 ЦК України, про що також розяснено у пункті 26 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи».

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Апеляційна скарга висновки суду не спростовує і не містить посилань на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О.Бездрабко

Судді: Н.В. Орловська

ОСОБА_3