АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/4410/17 Головуючий 1 інст. - Куст Н.М.
Справа № 624/605/16-ц Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса про визнання недійсним договору оренди землі та витребування земельної ділянки за апеляційною скаргою Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року,

у с т а н о в и в :

У серпні 2016 року ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 звернувся у суд з вищевказаним позовом до Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса (далі - ПСП ім. Щорса) та просив:

- визнати недійсним Договір оренди землі б/н від 01 лютого 2007 року, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 01, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса;

- зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,2328 га, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, кадастровий НОМЕР_1, та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 36;

- стягнути з відповідача судові витрати, сплачені за подання позову.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,2328 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36, виданого Кегичівською райдержадміністрацією 26 грудня 2002 року.

В червні 2016 року позивач дізнався та ознайомився з Договором оренди землі б/н від 01 лютого 2007 року, відповідно до пункту 1 якого ОСОБА_1 - Орендодавець надає, а ПСП ім. Щорса - Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Вказаний Договір, на підставі якого відповідач користується земельною ділянкою, ОСОБА_1 не підписував, що свідчить про відсутність наміру його укладення, не відповідає волі позивача та порушує його права, як власника.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року визнано недійсним Договір оренди землі № б/н від 01 лютого 2007 року, зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 01, укладений між ОСОБА_1 та ПСП ім. Щорса.

Зобов'язано ПСП ім. Щорса повернути ОСОБА_1 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,2328 га, кадастровий НОМЕР_1, що розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 36.

З ПСП ім. Щорса на користь ОСОБА_1 стягнуто 1102 грн. 40 коп. судового збору, 8606 грн. - витрат на проведення експертизи.

В апеляційній скарзі ПСП ім. Щорса, посилаючись на підстави, передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначає, що позивач протягом 9 років регулярно отримував орендну плату в натуральній формі, що свідчить про його обізнаність щодо існування Договору оренди землі з часу його укладення; початок перебігу строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, необхідно обчислювати саме з моменту укладення спірного договору.

ОСОБА_1 рішення суду першої інстанції не оскаржив, своїх письмових заперечень на апеляційну скаргу не надав.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,2328 га, кадастровий НОМЕР_1, яка розташована на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 36, виданого Кегичівською райдержадміністрацією 26 грудня 2002 року.

01 лютого 2007 року було укладено Договір оренди землі б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1 - Орендодавець надає, а ПСП ім. Щорса - Орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 7.23 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Павлівської сільської ради Кегичівського району Харківської області.

Зазначений Договір був зареєстрований у Кегичівському відділі Харківської філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 17 березня 2008 року за № 01 (а. с. 4-5, 12).

Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем (частина 4 статті 124 ЗК України).

Відповідно до статті 13 Закону України від 06 жовтня 1998 року № 161-XIV "Про оренду землі" (далі - Закон № 161-XIV) договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір оренди землі укладається у письмовій формі та за бажанням сторін може бути посвідчений нотаріально. Договір оренди землі (у редакції Закону, чинного на момент укладення спірного договору) набирає чинності з моменту його державної реєстрації (статті 14, 17 Закону № 161-XIV).

Орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи (частина 1 статті 4 Закону № 161-XIV).

Положеннями частини 1 статті 16 Закону № 161-XIV передбачено, що укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Згідно з частиною 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина 3 статті 203 ЦК України).

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов'язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Вільне волевиявлення учасника правочину, передбачене статтею 203 ЦК України, є важливим чинником, без якого неможливо укладення договору оренди земельної ділянки.

Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа.

Отже, підпис є обов'язковим реквізитом правочину, вчиненого в письмовій формі, підтверджує наміри учасників правочину і є доказом їх волевиявлення.

Звертаючись із позовом про визнання Договору оренди землі недійсним, позивач посилався на те, що він підписував Договір оренди землі в 2002 році, строком дії на 5 років. В договорі, який є в матеріалах справи, підпис належить іншій особі.

Висновком судово - почеркознавчої експертизи № 339/4880, складеним 20 квітня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса встановлено, що підписи в Договорі оренди землі б/н від 01 лютого 2017 року, Акті приймання - передачі земельної ділянки від 01 лютого 2017 року № 032 виконані рукописним способом не ОСОБА_1 (а. с. 162-179).

Відповідно до частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

В пункті 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до статті 387 ЦК України та частини 3 статті 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що право власності ОСОБА_1 підтверджено Державним актом на право власності на земельну ділянку, Договір оренди від 01 лютого 2007 року позивач особисто не підписував, повноваження на це в установленому законом порядку іншій особі не надавав, що свідчить про відсутність волі орендодавця на його укладення, а тому наявні правові підстави для визнання його недійсним та повернення земельної ділянки власнику.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги щодо строку позовної давності не можуть бути прийняті до уваги.

Відповідно до частини 1 статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Позивач дізнався про порушення свого права, тобто про наявність спірного Договору оренди землі, лише у червні 2016 року, що в розумінні частини 1 статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності.

Посилання ПСП ім. Щорса на те, що початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту укладення спірного договору, оскільки позивач отримував плату за користування землею суперечить нормам статті 261 ЦК України.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року № 6-48цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що подальші після укладення договору дії позивача свідчать про наступне схвалення ним Договору оренди землі та його умов правового значення не мають та висновків суду першої інстанції щодо визнання договору недійсним, з урахуванням Висновку судово - почеркознавчої експертизи № 339/4880, складеного 20 квітня 2017 року експертом Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса, не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Приватного сільськогосподарського підприємства ім. Щорса - відхилити.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 06 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

Л.А. Швецова