Провадження № 2/761/1958/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Савенко О.І., Голопич Н.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач є акціонером та кредитором ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка». Згідно зі Статутом підприємства керівними органами Товариства були: Загальні збори, Спостережна Рада, Правління, Голова правління. В 2006 році було здійснено дії, які призвели до припинення господарської діяльності та неплатоспроможності Товариства. Так, зокрема, за заявою УПФУ у м. Лубни Господарським судом Полтавської області було відкрито справу про банкрутство Товариства і позивачу стали відомі факти щодо продажу майна Товариства. 03.08.2006 р. між ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» від імені якого діяв Голова правління ОСОБА_3 та гр.. ОСОБА_5 було укладено договір купівлі-продажу 19/100 частин будівлі закрійного цеху, а саме 2-7 загальною площею 142,0 кв. м., що становить 5/100 частин майнового комплексу. Вказане майно було продано за 19 000,00 грн., в той час, як оцінка Лубенського МБТІ свідчить про те, що вартість реалізованого майна становить 800 000,00 грн. Наступного дня 04.08.2006 р. ОСОБА_5 перепродала вищезазначене майно ВАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» відповідно до договору купівлі - продажу за ціною 380 000,00 грн. Дозвіл на укладення договору було надано Спостережною радою Товариства рішенням від 20.07.2006 р. Також 24.10.2006 р. між ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» від імені якого діяв ОСОБА_3 та гр.. ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу адмінкорпусу «А-3» площею 588,3 кв. м., швейного цеху «А-2» площею 1112,8 кв. м. та земельної ділянки площею 2855 кв. м. за суму 350 000,00 грн. Вартість же зазначеного майна за даними Лубенського МБТІ мільйони гривень. 27.10.2006 р. ОСОБА_7 перепродав майно ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за 350 000,00 грн. Надалі майно букло перепродано підприємству ЗАТ «Дика Орхідея Україна» згідно з договором від 29.02.2008 р. за ціною 3 748 840,00 грн. Дозвіл на укладання угоди Товариством надано рішенням Спостережної ради від 20.10.2006 р. Позивач звертався до Господарського суду Полтавської області з позовом про визнання недійсними рішень спостережної ради від 20.07.2006 р. та 20.10.2006 р. і розглядаючи справу суд прийшов до висновку, що « відповідач порушена процедура скликання засідань спостережної ради від 20.07.2006 р. та 20.10.2006 р.». Проте у позові було відмовлено у зв»язку із порушенням строку позовної давності - рішення набрало чинності. У зв»язку із продажем нерухомого майна Товариства фактично припинилась його діяльність і воно не мало можливості виконати свої зобов»язання перед кредиторами29.01.2013 р. Господарським судом Полтавської області боржника ТОВ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Ухвалою Господарського суду Полтавської області від 14.11.2013 р. було затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс та підприємство ліквідовано. 20.11.2013 р. до Єдиного реєстру було внесено запис про державну реєстрацію припинення юридичної особи ТОВ «Швейна фабрика «Лубенчанка». В подальшому постановою Харківського апеляційного господарського суду була скасована ухвала суду першої інстанції від 13.11.2013 р. , до Держаного реєстру записи про відміну державної реєстрації припинення боржника не вносились. Вищим господарським судом України 20.05.2014 р. скасована ухвала апеляційної інстанції від 24.12.2013 р. та ухвалу суду першої інстанції від 14.11.2013 р., справу передано на розгляд до першої інстанції. 20.11.2014 року Господарським судом Полтавської області винесено ухвалу про ліквідацію Товариства та затверджено звіт ліквідатора та ліквідаційний баланс, суд прийшов до висновку, що у Товариства відсутні майно і кошти. У зв»язку із ліквідацією ТОВ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» позивачу завдано матеріальних збитків. Так, ухвалою господарського суду Полтавської області від 25.02.2010 р. були визнані грошові вимоги фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 195 184,67 грн. основного боргу (вимоги включено до четвертої черги), 23 858,90 грн. пені (вимоги включені до шостої черги) та 125,00 грн. судових витрат (вимоги включені до першої черги). При цьому судом було встановлено, що зазначені вимоги підтверджені належними доказами. Отже розмір майнової шкоди становить 219 168,57 грн. позивач вважає, що наявний причинно - наслідковий зв»язок між діями відповідачів та заподіянням шкоди. ОСОБА_4, як голова Спостережної ради Товариства, незважаючи на обізнаність про реальну вартість майна, забезпечила прийняття протокольних рішень Ради, якими надавалась згода на продаж майна Товариства ОСОБА_3, підписав зазначені договори на відчуження майна за заниженими цінами, незважаючи на об»єктивнк неможливість продовження господарської діяльності підприємства. ОСОБА_11 (дружина сина ОСОБА_12, яка була головним бухгалтером Товариства) забезпечила перепродаж у короткі строки відчуженого майна. Також наявні підстави вважати, що ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було детально проінформовано про обставини здійснення відчуження нерухомого майна Товариства. ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як посадові особи підприємства однозначно усвідомлювали, що здійснення продажу нерухомого майна Товариства не відповідає інтересам підприємства. Всі угоди хоч і укладались різними особами, проте договори посвідчувались одним і тим самим нотаріусом, що також свідчить про узгодженість, запланованість дій відповідачів. Таким чином, дії посадових осіб Товариства щодо укладання невигідних угод купівлі - продажу майна за заниженими цінами, призвели до погіршення платоспроможності Товариства та мають економічні ознаки доведення до банкрутства, відсутність майна для задоволення вимог кредиторів , що встановлено судовим рішенням. З моменту ліквідації ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» позивач втратив можливість на отримання грошових коштів у розмірі визнаних грошових кредиторських вимог , тобто ОСОБА_1 заподіяно шкоду у сумі 219 168,57 грн. Зважаючи на викладене, беручи до уваги положення ст.ст. 1166 ЦК України, 1190 ЦК України ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів заподіяну майнову шкоду у розмірі 219 168,57 грн. та судові витрати.

В судовому засіданні позивач, його представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити.

Чмнч в.І., його представник просили відмовити у задоволенні вимог. Пояснили, що відповідач діяв виключно до Статутних документів Товариства та виконував розпорядження Спостережної ради. Застосувати до правовідносин, які виникли між сторонами положення ст.ст. 1166, 1190 ЦК України підстави відсутні. Також заявили про пропуск позивачем строку позовної давності та просили застосувати наслідки пропущення такого строк.

Представник ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заперечував щодо задоволення вимог, також просив застосувати наслідки пропуску ОСОБА_1 строку давності для звернення до суду за захистом своїх прав. Крім того зазначив, що виключно право власника визначати ціну за яку майно може бути продано.

Інші особи в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає. що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Встановлено, і не заперечується відповідачами, що ОСОБА_1 з листопада 2002 р. був акціонером Відкритого акціонерного товариства «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка», про що свідчить долучений до матеріалів справи сертифікат іменних акцій Серії АВС № 843848.

Також встановлено, що 03.08.2006 р. між ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» в особі голови правління ОСОБА_3 та ОСОБА_5 було укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень, що належать Товариству, а саме 19/100 частини закрійного цеху, а саме цех 2-7 загальною площею 142,0 кв. м., що становлять 5/100 частини майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 і складається з адмінкорпусу літ. А-3, закрійного цеху «Б-2» та швейного цеху «Б-2». Вартість предмету купівлі - продажу 19 000,00 грн.

Крім того, 24.10.2006 р. між ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» в особі голови правління ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі - продажу нежитлових приміщень, згідно до якого ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» виступило продавцем, а ОСОБА_7 покупцем нежитлових приміщень, а саме адмінкорпусу «А-3» площею 588,3 кв. м. та швейного цеху «А-2» площею 1112,8 кв. м. та приватизованої земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1. Вартість предмету купівлі - продажу становила 350 000,00 грн.

Рішення про продаж майна, що належить на праві власності ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» приймались відповідно Спостережною радою Товариства відповідно 20.07.2006 р. з метою зменшення витрат на виробництво та погіршення фінансово-економічного стану підприємства та 20.10.2006 р. у зв»язку із значною заборгованістю фабрики, погіршенням її фінансового стану, неможливістю виплати кредиту та відсотків банку та його зверненням до фабрики з вимогою від 27.09.2006 р.

Такі рішення оформлені протоколами засідання Спостережної ради Відкритого акціонерного товариства «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка».

Також, як свідчать матеріали справи, 04.08.2006 р. між ОСОБА_5 та ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» було укладено договір купівлі - продажу, відповідно до якого ОСОБА_5 продала, а фінансова установа придбала 19/100 частини закрійного цеху, а саме цех 2-7 загальною площею 142,0 кв. м., що становлять 5/100 частини майнового комплексу за адресою: АДРЕСА_1 і складається з адмінкорпусу літ. А-3, закрійного цеху «Б-2» та швейного цеху «Б-2» за суму 380 000,00 грн.

В свою чергу 27.10.2006 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_9 був укладений догові купівлі - продажу нежитлових приміщень адмінкорпусу «А-3» площею 588,3 кв. м. та швейного цеху «А-2» площею 1112,8 кв. м., розміщених на приватизованій земельній ділянці, що знаходиться за адресою: Полтавська область, АДРЕСА_1 за ціною 350 000,00 грн.

В подальшому, а саме 29.02.2008 р. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 продали належне їм майно ЗАТ «Дика Орхідея Україна» за суму 3 748 840,00 грн.

Позивач зазначає, що продаж майна Товариства відбувався за ціною, що є значно заниженою ніж визначено відповідними звітами суб»єктів оціночної діяльності, копії яких долучено до матеріалів справи, рішення Спостережною радою прийняті з порушенням вимог чинного законодавства..

Як свідчать матеріали справи, 06.06.2012 р. Господарським судом Полтавської області відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка», треті особи: ОСОБА_5, Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним протокольних рішень від 20.07.2006 р. та від 20.10.2006 р.

При цьому судом встановлено, що до компетенції спостережної ради Товариства належить прийняття рішення, між іншим, з питань погодження проведення операцій розпорядження нерухомим майном(п.10.3.9 Статуту).

Також судом зазначено, що простежується порушення процедури проведення скликання засідань спостережної ради 20.07.2006 р. та 20.10.2006 р. та відмовлено у задоволенні позову у зв»язку із пропуском строку позовної давності за заявленими вимогами.

Дане рішення набрало чинності, що підтверджується матеріалами справи і не оспорюється учасниками процесу.

Як свідчать матеріали справи, 25.02.2010 р. Господарським судом Полтавської області в межах розгляду справи за заявою Управління Пенсійного фонду України в м. Лубнах до Відкритого акціонерного товариства «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» про визнання банкрутом винесено ухвалу про визнання грошових вимог, зокрема, фізичної особи ОСОБА_1 в сумі 195 184,67 грн. основного боргу (вимоги включено до четвертої черги), 23 858,90 грн. 9вимоги включено до шостої черги), 125,00 грн. (включено до першої черги).

20.11.2014 р. Господарський суд Полтавської області у справі за заявою Управління пенсійного фонду України в м. Лубнах до Відкритого акціонерного товариства «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» про визнання банкрутом дійшов висновку, що звіт ліквідатора товариства та ліквідаційний баланс ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» підлягають затвердженню, а підприємство - ліквідації, про що виніс відповідну ухвалу.

10.02.2015 р. колегією суддів Харківського апеляційного господарського суду ухвалу Господарського суду Полтавської області від 20.11.2014 р. залишено без змін.

Позивач, його представник зазначають, що дії відповідачів щодо продажу майна призвели до неплатоспроможності Товариства, такі дії були спільними, запланованими, наявні підстави вважати такі дії неправомірними та беручи до уваги встановлений розмір шкоди - розмір визначених кредиторських вимог ОСОБА_1 до ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка», шкода має бути стягнута з відповідачів солідарно.

Відповідно до приписів ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Як свідчать матеріали справи, і дана обставина не оспорювалась учасниками процесу, ОСОБА_3 на час укладання угод купівлі - продажу майна обіймав посаду голови правління ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка».

За положеннями статуту п. 12.1. Статуту Товариства Голова правління очолює правління та керує його роботою. Голова правління має право без довіреності здійснювати від імені та в інтересах Товариства, в межах повноважень наданих йому чинним законодавством, цим Статутом, Загальними зборами та Спостережною радою.

В свою чергу до компетенції, як це було зазначено рішенням Господарського суду Полтавської області від 06.06.2012 р., належить прийняття рішення, між іншим, з питань погодження проведення операцій розпорядження нерухомим майном(п.10.3.9 Статуту).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 укладав угоди не як фізична особа, а саме як Голова правління на виконання рішень Спостережної ради Товариства.

Також судом приймається до уваги обставина зазначена в рішенні Господарського суду Полтавської області від 06.06.2012 р., що набрало законної сили, а саме те, що простежується порушення ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» процедури скликання Спостережної ради для прийняття рішень щодо продажу майна Товариства.

Проте, під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про визнання угод продажу майна, вчиненні ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» у 2006 р. недійсними у встановленому законом порядку і, зокрема, з підстав невідповідності дій сторони угоди - представника Товариства вимогам законодавства України.

Слід зазначити, що положення ст. 1166 ЦК України мають застосовуватись до правовідносин, які виникають поз межами договірних відносин.

Приписами ст. 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

В розумінні зазначених норм матеріального права, відповідальність особи настає за умови неправомірності дій, наявності шкоди та причинно-наслідкового зв»язку між такими діями та шкодою.

При цьому, зважаючи на приписи ст. 1190 ЦК України такі неправомірні дії мають бути спільними.

Приписами ст. 60 встановлено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В свою чергу положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Положеннями ст. 204 ЦК України встановлено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Під час розгляду справи позивач, його представник повідомили про те, що вимоги щодо визнання недійсними угод щодо відчуження майна ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка» не заявлялись.

Проаналізувавши пояснення учасників процесу, надані докази, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи не доведено, що дії відповідачів, зокрема, ОСОБА_3, який діяв на виконання обов»язків Голови правління ВАТ «Лубенська швейна фабрика «Лубенчанка», представника ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо продажу/купівлі майна Товариства неправомірними та спричинили матеріальну шкоду фізичній особі - ОСОБА_1

Належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що права ОСОБА_1 порушено зазначеними особами, під час розгляду справи не було.

Згідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до ст. 257 ЦК України.

Позовна давність, як вбачається з положень ст. 267 ЦПК України, застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення рішення. При цьому сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представники відповідачів зробили заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, а саме відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Проте, відмовляючи в задоволенні позову суд виходить з того, що в судовому засіданні не було доведено попушення прав позивача, а тому не вважає за можливе застосовувати передбачені ст. 267 ЦК України наслідки пропуску строку позовної давності встановленої для звернення до суду за захистом своїх прав.

Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,61,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 204,267,627,1266,1190 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Суддя: