Справа № 233/4921/17
Провадження №2/219/4621/2017
Артемівський міськрайонний суд Донецької області
У Х В А Л А

Іменем України

13 листопада 2017 року м. Бахмут

Суддя Артемівського міськрайонного суду Донецької області Давидовська Т.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Наумик Олени Олександрівни, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

08 листопада 2017 року до Артемівського міськрайоного суду Донецької області з Апеляційного суду Донецької області надійшла за підсудністю цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області,судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Наумик Олени Олександрівни про відшкодування моральної шкоди.

Дослідивши матеріали позовної заяви приходжу до наступного висновку.

З позовної заяви вбачається, що позивач, заявляючи про відшкодування моральної шкоди, посилається на те, що така шкода завдана в результаті незаконних дій судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької областіу звязку з постановленням незаконної, на його думку, ухвали від 05 грудня 2016 року.

Згідно з ч. 2 ст. 18 КАС України окружним адміністративним судам підсудні адміністративні справи: однією зі сторін в яких є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська, Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, крім випадків, передбачених цим Кодексом, та крім справ щодо їх рішень, дій чи бездіяльності у справах про адміністративні проступки та справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Ця норма визначає предметну підсудність в адміністративних справ також за суб'єктним критерієм. Виняток становлять: справи, щодо яких Кодексом адміністративного судочинства України встановлено іншу підсудність; справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності названих органів та їх посадових осіб у справах про адміністративні проступки; справи, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Із системного аналізу пункту 1 частини першої та частини другої статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України вбачається, що з урахуванням субєктного критерію місцевим загальним як адміністративним судам підсудні справи, в яких однією зі сторін є орган чи посадова особа органу місцевого самоврядування. Однак, коли іншою стороною у справі є орган державної влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, обласна рада, Київська або Севастопольська міська рада, їх посадова чи службова особа, то така справа підсудна окружному адміністративному суду.

Водночас згідно із частиною першою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» в зазначеній вище редакції судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до частини другої статті 124 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно із статтями 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у справі, яка надійшла до Артемівського міськрайонного суду Донецької області, між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до статті 125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

Аналогічну позицію висловлено у пункті 57 Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів, де зазначено, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

У Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що судові помилки щодо юрисдикції чи процедури судового розгляду, у визначенні чи застосуванні закону, здійсненні оцінки свідчень повинні вирішуватися за допомогою апеляції; інші суддівські порушення, які неможливо виправити в такий спосіб (наприклад надмірне затримання вирішення справи), повинні вирішуватися щонайбільше поданням позову незадоволеної сторони проти держави.

За таких обставин, слід дійти висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 01 березня 2017 року у справі №6-3139цс16, яка, згідно ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), є обовязковою для суду.

З огляду на вищезазначене, приходжу до висновку, що дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

З огляду викладене та керуючись п.1 ч. 2 ст.122 ЦПК України,

ухвалив:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області, судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області Наумик Олени Олександрівни про відшкодування моральної шкоди.

Розяснити ОСОБА_1 право на звернення до Донецького окружного адміністративного суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Т.В. Давидовська