Справа № 316/1279/17
Провадження № 2/316/845/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" листопада 2017 р. м.Енергодар

Енергодарський міський суд Запорізької області у складі:

головуючого-судді: Вільямовської Н.О.,

при секретарі: Рябуха О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Енергодар справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання права власності на квартиру у звязку з втратою свідоцтва про право власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з вищевказаним позовом, у якому зазначили, що 24 грудня 1997 року виконавчим комітетом Енергодарської міської ради народних депутатів Запорізької області на підставі рішення виконкому № 197 від 18.12.1997 року було видано ордер на житлове приміщення № 466 на ім'я ОСОБА_1 та його членів сім'ї: дружини - ОСОБА_3 та сина-Журавльова А.В., згідно до якого вони отримали право зайняти житлове приміщення жилою площею 27,3 кв.м., що складається з двох кімнат в квартирі № 122, що розташована за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Козацька, буд. 15. Відразу, після отримання ордеру, позивачі по справі вселилися у вказану квартиру та зареєстрували своє місце проживання в ній. Родина проживає в даній квартирі з 1996 року, сплачує квартплату та комунальні платежі, проводять поточні та капітальні ремонти тощо. Згідно з розпорядженням ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» № 5579 від 15.10.1999 року, яке на той час здійснювало приватизації квартир державного житлового фонду, позивачі приватизували вищезазначену квартиру. В червні 2017 року позивачі виявили, що втратили свідоцтво про право власності на квартиру. В той же час вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області з метою отримання Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, але їм було зазначено на те, що без правовстановлюючих документів реєстратор не має змоги це зробити і, окрім того, їх право власності в Реєстрі не зареєстровано. Оскільки відділ державної реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області вимагає для реєстрації права власності на майно надати оригінали правовстановчих документів на майно - без їх надання реєстрація права власності не проводиться свідоцтво про право власності на житло, видане ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» відсутнє, видача дублікату неможлива, оскільки орган приватизації ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» припинив свою діяльність, як орган приватизації.

В судове засідання сторони не зявилися.

Позивач ОСОБА_1 надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність за участю представника ОСОБА_2 (а.с. 30).

Представник позивача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі (а.с. 78).

Позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_5В, також надіслали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі (а.с. 28, 29).

Представник відповідача за довіреністю через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує (а.с. 33).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

24 грудня 1997 року виконавчим комітетом Енергодарської міської ради народних депутатів Запорізької області на підставі рішення виконкому № 197 від 18.12.1997 року було видано ордер на житлове приміщення № 466 на ім'я ОСОБА_1 та його членів сім'ї: дружини - ОСОБА_3 та сина-Журавльова А.В., згідно до якого вони отримали право зайняти житлове приміщення жилою площею 27,3 кв.м., що складається з двох кімнат в квартирі № 122, що розташована за адресою: Запорізька область, м. Енергодар, вул. Козацька, буд. 15. Згідно з розпорядженням ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» № 5579 від 15.10.1999 року, яке на той час здійснювало приватизації квартир державного житлового фонду, позивачі приватизували вищезазначену квартиру. В червні 2017 року позивачі виявили, що втратили свідоцтво про право власності на квартиру. В той же час вони звернулися до державного реєстратора прав на нерухоме майно Відділу державної реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області з метою отримання Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно, але їм було зазначено на те, що без правовстановлюючих документів реєстратор не має змоги це зробити і, окрім того, їх право власності в Реєстрі не зареєстровано. Згідно листа начальника архівного відділу Енергодарської міської ради № 01-17/03-25/04 від 27.07.2017 року документи про приватизацію спірної квартири з ВП «ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» до архівного відділу не надходили, відомості про її приватизацію відсутні (а.с. 41). Оскільки відділ державної реєстрації Енергодарської міської ради Запорізької області вимагає для реєстрації права власності на майно надати оригінали правовстановчих документів на майно - без їх надання реєстрація права власності не проводиться свідоцтво про право власності на житло, видане ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» відсутнє, видача дублікату неможлива, оскільки орган приватизації ВП ЗАЕС ДП НАЕК «Енергоатом» припинив свою діяльність, як орган приватизації.

Згідно листа генерального директора ВП «ЗАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 28-181/17839 від 30.08.2017 року, в архіві ВП «ЗАЕС» відсутні документи щодо вищевказаної квартири (а.с. 42).

Згідно довідки, виданої КП «Енергодарським бюро технічної інвентаризації» Енергодарської міської ради Запорізької області від 22.01.2016 року № 66, згідно паперових носіїв станом на 01.01.2013 року квартира АДРЕСА_1 була приватизована на праві спільної сумісної власності, а право власності на квартиру не було зареєстровано (а.с. 15).

Згідно наданої копії технічного паспорта на АДРЕСА_2, 15.10.1999 року було видане розпорядження органу приватизації ВП «ЗАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 5579 на приватизацію вказаної квартири (а.с. 56) Згідно довідки ДКП «Енергодарське БТІ» № 19 від 09.02.2015 року, квартира АДРЕСА_3 приватизована на підставі свідоцтва про право власності на житло № 5579, виданого ВП «ЗАЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» 15.10.1999 року (а.с. 76).

Статтею 16 ЦК України наведено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, зокрема порушене/невизнане та/або оспорюване право може бути захищене, в тому числі, й шляхом пред'явлення позовних вимог про визнання права.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.),ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР (далі - Конвенція), зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.) передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплено й у вітчизняному законодавстві. Згідно частини 4 статі 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У випадку порушення такого права, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно до статті 386 Цивільного кодексу України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на майно, яке вона здійснює згідно до закону за своїм розсудом, незалежно від волі інших осі б.

Згідно із ст. 325 ЦК України, суб'єктами права власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

За нормами ЦК підставами виникнення (набуття) права власності є різні правопороджуючі юридичні факти, або правовідносини.

Згідно з нормами ЦК до первинного способу набуття права власності належать:

-набуття права власності на новостворену (виготовлену) річ (у т. ч. на об'єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК);

-набуття права власності на перероблену річ чи на зібрані плоди або привласнені (добуті) загальнодоступні дари природи, у т, ч. в результаті полювання на диких звірів, вилову риби (ч. 2 ст. 189, статті 332, 333 ЦК);

-визнання права власності за певних умов на самочинне будівництво (ст. 376 ЦК) ;

-набуття права власності на скарб, бездоглядну домашню тварину, знахідку або інше безхазяйне майно, у т. ч. на майно, від якого відмовився або на яке втратив право попередній власник (статті 335-338, 340, 341, 343 ЦК) ;

-набуття права власності на майно добросовісним набувачем від неуповноваженого відчужувала у разі відмови власнику в задоволенні позову про його витребування (статті 330, 388, 389 ЦК);

-набуття права власності за набувальною давністю на окремі об'єкти (ст. 344 ЦК).

До похідних способів належить набуття цього права:

-на підставі правочинів (ст. 334 ЦК) ;

-в порядку спадкування після смерті громадянина (ст. 1216 ЦК) ;

-в порядку правонаступництва при реорганізації юридичної особи (ч. 2 ст. 104, статті 107, 109 ЦК);

-у випадку приватизації державного майна та майна, що перебуває у комунальній власності (ст. 345 ЦК).

Згідно до статті 345 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Як вже зазначалось, право власності насувається на підставах, не заборонених законом (ст. 328 ЦК України). Зокрема, відповідно до ст. 345 ЦК України фізична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є у комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожиткам, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина і оформлюється свідоцтвом про право власності, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ст. 8 Закону).

Згідно до п. 1 ст. 2 цього закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Статтею 3 цього закону приватизація здійснюється шляхом:

-безоплатної передачі громадянам квартир(будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

-продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Відповідно до статті 4 вищевказаного закону житлові чеки- це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Згідно до статті 8 цього закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку) , житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень в відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніш місяця з дня одержання заяви громадянина.

Аналогічні норми маються і в Положенні про порядок передачі квартир (будинків) , жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396.

За ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Згідно Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Мінюсту України від 07.02.2002 року за № 7/5, зареєстрованого в Мінюсті України 18.02.2002 року за № 157/6445, який діяв на той час, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць /п.1.3/.

А відповідно до п. 1.4 цього Положення, державна реєстрація прав власності на нерухоме майно- це внесення запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі право установлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації.

Відповідно до п. 9 ч. 1 от.27 вказаного вище Закону, державна реєстрація права власності на інших речових прав проводиться в т.ч. на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статі 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності насувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі:

1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього Закону; 3) свідоцтво про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що_ набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.

Отже, правомірність і законність позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 щодо визнання за ними права власності на приватизоване нерухоме майно, а саме квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4, на мій погляд, є доведеною, підтверджена роз'ясненнями, наданими у п. п. 5, 6 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», згідно з якими вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється.

Таким чином, саме рішення про визнання права власності на вищевказану квартиру є способом захисту права позивачів.

Відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 5, 16, 114, 128, 179,190, 316, 317, 319, 321, 325, 328,334, 345, 392 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до територіальної громади в особі Енергодарської міської ради Запорізької області, про визнання права власності на квартиру у звязку з втратою свідоцтва про право власності, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_5 право спільної сумісної власності на квартиру № 122 у будинку № 15, розташованому по вул. Козацька у м. Енергодар, Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Енергодарський міський суд Запорізької області до апеляційного суду Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. О. Вільямовська