Справа № 461/4485/16 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/2285/17 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м.Львів

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2, її представника -

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Цитадель Центр», про усунення перешкод у користування власністю, виселення та компенсацію завданої моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила зобов'язати відповідача ОСОБА_4 - власника квартири АДРЕСА_1, не чинити їй, як власнику квартири №17 в цьому будинку, перешкод у користуванні приміщенням загального користування площею 4,7 кв.м., 2,2 кв.м., 1,3 кв.м, та 1,3 кв.м., які позначені на плані літерами ХІ, ХІV, ХІІІ, ХІІ, та належним їй на праві власності підвалом площею 8,6 кв.м., що позначений на плані під літерою ХVІ, надати їй ключі від вхідних дверей до приміщення площею 4,7 кв.м., позначеного на плані під літерою ХІ, та ключ до замка у дверях до належного їй підвалу площею 8,6 кв.м., що позначений на плані під літерою ХVІ, виселити ОСОБА_4 з належного їй підвалу площею 8,6 кв.м., що позначений на плані під літерою ХVІ, та стягнути 20000 грн. моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача щодо самовільного зайняття належних їй на праві власності та на праві користуванні вказаних вище приміщень.

Заявою від 22.11.2016 року (а.с.56) позивач уточнила свої позовні вимоги, залишивши на розгляд суду лише вимогу про відшкодування їй завданої неправомірними діями відповідача моральної шкоди, решту вимог просила суд залишити без розгляду, оскільки під час розгляду справи відповідач надав ключі до підвального приміщення.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 19.01.2017 року в задоволенні позову про стягнення з відповідача у користь позивача 20000 грн. моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, просить його скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Апелянт вважає необґрунтованим висновок суду про те, що вона не надала доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди внаслідок неправомірних дій відповідача, оскільки суд повинен був врахувати, що під час розгляду справи відповідач визнав факт самовільного захоплення приміщення належного їй підвалу та приміщень загального користування, розташованих в підвалі. Крім того, на думку апелянта факт неправомірних дій відповідача відносно неї підтверджується постановою Галицького відділу поліції м. Львова та актом комісії ЛКП від 11.06.2015 року.

В судове засідання представник третьої особи не з'явився, про час і місце розгляду справи третя особа була повідомлена у встановленому процесуальним законом порядку, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової та моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Встановлено, що позивачеві ОСОБА_2 належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_2, до якої належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом №1-2376 від 07.07.2008 року та витягом про державну реєстрацію прав №31076030 від 25.08.2011 року (а.с.5, 6).

У вказаному свідоцтві про право на спадщину зазначено, що приміщення ІІ, ІІІ, ІУ, У, УІІ, УІІІ, ІХ знаходяться у спільному користуванні з квартирами №15 та №18 (а.с.5).

Відповідач ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1.

Як вбачається з даних про інвентаризацію підвальних приміщень у будинку АДРЕСА_3 від 16.12.2015 року (а.с.9), до квартири №2 належить комора в підвалі площею 10 кв.м., а підвальні приміщення під літ.ХУ площею 13,0 кв.м., ХІУ площею 2,20 кв.м., ХІІ площею 1,30 кв.м., ХІІІ площею 1,3 кв.м. - знаходяться у фактичному користуванні мешканців цієї квартири; до квартири №17 - належить комора в підвалі площею 5,0 кв.м., а у фактичному користуванні знаходиться підвальне приміщення під літ.ХІ площею 8,6 кв.м.; коридори в підвальному приміщенні під літ.І площею 6,30 кв.м., ІІ площею 8,5 кв.м., УІ площею 9,7 кв.м., ХІ площею 4,7 кв.м. - знаходяться в спільному користуванні мешканців.

Той факт, що відповідач власним ключем відкрив металеві двері до приміщення коридору під літ. ХІ площею 4,7 кв.м., який знаходиться у спільному користуванні мешканців будинку, та через який можна потрапити до приміщення під літ.ХУІ площею 8,6 кв.м., яке знаходиться у фактичному користуванні позивача, підтверджується актом ЛКП від 11.06.2015 року (а.с.8).

Отже, встановивши замок на вхідних дверях у приміщення спільного з іншими мешканцями коридору під літ. ХІ площею 4,7 кв.м., через який, забезпечується також доступ до приміщень, які згідно даних інвентаризації знаходяться в користуванні відповідача (ХІУ пл.2,20 кв.м., ХІІ пл.1,30 кв.м., ХІІІ пл.1,3 кв.м.), відповідач дійсно обмежив доступ мешканців до приміщення цього коридору та приміщення під літ.ХУІ площею 8,6 кв.м., проте, до належної до квартири позивача комори в підвалі площею 5,0 кв.м. доступу обмежено не було.

Крім цього, слід зазначити, що позивач є також власником квартири №19 в цьому будинку, до якої належить комора в підвалі площею 6,0 кв.м., а у фактичному користуванні знаходиться частина підвального приміщення під літ.ІІІ площею 10 кв.м., до яких відповідачем теж не було обмежено доступу.

Отже, враховуючи наведені вище норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність вимог позивача про відшкодування їй моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, оскільки сам по собі факт обмеження доступу до окремих приміщень підвалу, які не є власністю позивача, а знаходяться в спільному користуванні з іншими мешканцями будинку, в тому числі й позивачем, не є доказом на підтвердження факту заподіяння позивачеві моральної шкоди внаслідок такої дії (діяння) відповідача за відсутності доказів, які б підтверджували заподіяння позивачеві такими діями відповідача моральної шкоди, а також наявність причинного зв'язку між заподіянням шкоди і протиправним діянням заподіювача та не підтверджує того, що такі дії відповідача викликали негативні наслідки немайнового характеру для позивача та явились причиною її моральних страждань.

До того ж, у судовому засіданні відповідач пояснив, що йому не було відомо про те, що приміщення площею 8,6 кв.м. знаходилось у фактичному користуванні позивача, оскільки це підтверджується лише проведеною ЛКП інвентаризацією підвальних приміщень в будинку, а не правовстановлюючими документами на квартири.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вирішив справу, застосувавши норми матеріального закону, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушення норм процесуального закону, які були підставою для скасування рішення суду, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті спору, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.