Категорія 27Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Сопруна В.В.,

суддів: Берегового О.Ю., Матківської М.В.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

за участю сторін: позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним, -

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 02 квітня 2016 року ОСОБА_2 позичив відповідачам грошові кошти в сумі 10000 доларів США. Зазначений договір позики було складено у простій письмовій формі, що було оформлено шляхом власноручного написання розписки від імені ОСОБА_7. За досягнутими домовленостями відповідачі мали повернути борг у місячний термін після звернення позивача про повернення позики. Навесні 2017 року в позивача виникла необхідність у поверненні коштів. Однак, на неодноразові звернення, відповідачі не реагують.

Позивач просив стягнути в рівних частках з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 10000 доларів США, що на день подання позову складає 260100 грн. суми не повернутого боргу.

В свою чергу ОСОБА_6 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним.

Просила визнати визнати недійсним договір позики, укладений 02 квітня 2016 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_7 на суму 10000 доларів США, що еквівалентно 260100 гривень, оформлений борговою розпискою від 02 квітня 2016 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 жовтня 2017 року первісний та зустрічний позови об'єднано в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 борг в сумі 260100 гривень та 2601 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_7, а також в частині відмови у стягненні боргу з ОСОБА_6 скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути в рівних частках з ОСОБА_7, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 борг з кожного в розмірі по 130050 грн.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

У відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 не перевіряється, так як у цій частині рішення не оскаржується.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно розписки від 02.04.2016 року ОСОБА_7 отримав в борг від ОСОБА_2 гроші в сумі 10000 доларів США на приватні потреби. ОСОБА_7 зобов'язується повернути зазначену суму грошей 10000 доларів США в місячний термін з моменту такої вимоги ОСОБА_2 (а.с.57). Однак, кошти не були повернуті.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 28.12.2007 року ОСОБА_7 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_7) та ОСОБА_6 (після реєстрації шлюбу ОСОБА_6) зареєстрували шлюб (а.с.50).

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Таким чином, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Відтак, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суди для визначення факту укладення договору, його умов та його юридичної природи з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України повинні виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13, від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що оскільки права позивача ОСОБА_2 порушенні невиконанням взятих на себе ОСОБА_7 зобов'язань за борговою розпискою (а.с.57), то вони повинні бути захищенні в судовому порядку, шляхом стягнення з останнього боргу на користь позивача в розмірі 260100 грн.

Доводи апеляційної скарги в тому, що заборгованість в розмірі 260100 грн. слід стягувати з подружжя, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_6, в рівних частках з кожного по 130050 грн. безпідставні, необґрунтовані та не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок виникає у випадах встановлених договором або законом.

Як вбачається з розписки (а.с.57) кошти в розмірі 10000 доларів США отримував у борг від ОСОБА_2 саме ОСОБА_7 на приватні потреби останнього, а тому договір позики не покладає обов'язок на ОСОБА_6 по його виконанню, не покладає на неї і солідарного обов'язку з боржником по поверненню боргу, тому вона не може відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_14 як відповідач.

Крім того, не підтверджено належними та допустимими доказами і ті доводи, що кошти позичались та були витрачені на потреби сім'ї ОСОБА_7, ОСОБА_6

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Береговий О.Ю.

Матківська М.В.

Згідно з оригіналом: Сопрун В.В.