Справа №204/3516/17
Провадження №2/204/1300/17
РІШЕННЯ

іменем України

02 листопада 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участі позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, розподіл сумісно набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила встановити факт проживання позивача та відповідача однією сімєю, в термін з 01 січня 2004 року по вересень 2015 року; визнати автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, майном таким, що належить сторонам на праві спільної сумісної власності; розділити майно, що належить на праві спільної сумісної власності та визнати за позивачем право власності на ? частину автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, та стягнути з відповідача на користь позивача ? частку вартості автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, в сумі 45252,50 грн.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що в 1999 році вона познайомилась з відповідачем та з 2001 року вони почали мешкати разом за адресою: АДРЕСА_1. 04 січня 2007 року у сторін народився син ОСОБА_4. Протягом тривалого часу сторони мешкали за вищевказаною адресою, вели спільне господарство та мали єдиний сімейний бюджет. В 2008 році сторони придбали автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу було виписано на імя відповідача. Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося через різні погляди на спільне сімейне життя, ведення домашнього господарства та на питання щодо виховання сина. 21 вересня 2015 року відповідач зібрав особисті речі, забрав документи на спірний автомобіль, придбаний на спільні кошти та виїхав до нового місця мешкання, чим фактично самостійно провів розподіл сумісно нажитого майна, а саме автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений. Позивачем також зазначено, що ринкова вартість зазначеного транспортного засобу 90505 грн., а тому з відповідача в рахунок поділу сумісно набутого майна на її користь підлягають стягненню 45252,50 грн. в добровільному порядку вирішити дане питання позивач не має можливості у звязку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою.

В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі, посилаючись на підстави, зазначені в позовній заяві. Позивач додатково пояснила, що вони з відповідачем протягом спільного проживання мешкали у її квартирі. Спірний автомобіль сторони придбали за сумісні кошти, а також певну частину коштів на автомобіль надали батьки позивача та саме позивач вносила проплату за автомобіль в банку. Так, зокрема, для купівлі спірного автомобіля позивачем було знято зі свого особистого рахунку в банку кошти у розмірі 10621,58 грн., 10020,39 грн. та 20,31 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення предявлених позовних вимог, просив суд відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказав, що спірній автомобіль придбаний відповідачем на його особисті кошти, які він отримував від підприємницької діяльності та жодного доказу на підтвердження того, що автомобіль є плодом спільного проживання сторін позивачем до матеріалів справи не надано. Також представник відповідача ОСОБА_2 зауважив на тому, що вимога позивача щодо виплати їй компенсації є необґрунтованою, адже звіт про оцінку спірного автомобіля від 29 травня 2017 року, яким встановлено його вартість, є сумнівним, зробленим приватною оціночною фірмою, яка не несе кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок та не є судовою експертизою, а тому вказаний звіт є неналежним та недопустимим доказом. Крім того, представник відповідача ОСОБА_2 вважає, що позивач повинна внести на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації, яку вона просить стягнути з відповідача, чого вона не виконала.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини.

Сторони по справі мають спільного сина ОСОБА_5, 04 січня 2007 року (а.с.3).

15 липня 2008 року відповідач купив у ТОВ «Автоприват» автомобіль марки DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058 за 57100 грн. (а.с.93).

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, серії СХХ 571513, автомобіль марки DAEWOO, реєстраційний номер НОМЕР_1, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, зареєстрований за відповідачем (а.с.8).

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснив, що він є сусідом позивача та знає, що позивач з відповідачем жили разом приблизно з 1999-2000 року по 2015 рік постійно, та були нормальною сімєю, сторони мають дитину. Також свідок ОСОБА_6 вказав, що у 2007 році він купив автомобіль, і приблизно в цей же час відповідач по справі, проживаючи разом з позивачем, також придбав автомобіль марки DAEWOO.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона є другом сторін по справі з 2000 року, з якими вона разом працювала, відпочивала та святкувала свята. Свідок зазначила, що сторони проживали разом однією сімєю з 1999 року по 2015 рік та мають сина. Також свідок ОСОБА_7 пояснила, що приблизно у 2010 році вона дізналася, що у сторін є автомобіль та ту обставину, що до 2015 року позивач з відповідачем жили разом постійно, не розходилася.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначила, що вона перебуває у дружніх відносинах з позивачем та відповідачем з 2003 року, з якими часто спілкувалася, проводили багато часу разом, та вона є хрещеною матірю сина сторін. Свідок вказує, що з часу її знайомства зі сторонами по справі з 2003 року, вони жили разом однією сімєю в квартирі АДРЕСА_2 до осені 2015 року. Також свідок ОСОБА_8 пояснила, що їй відомо, що в 2008-2009 році сторони придбали автомобіль за кошти, які сторони назбирали самостійно, та, зі слів позивача, за кошти надані її батьками.

Посилання представника відповідача ОСОБА_2 на те, що сторони разом не проживали та не вели спільного господарства на момент купівлі спірного автомобіля, не підтверджені жодними належними та допустимими доказами згідно ст.ст.58,59 ЦПК України.

Покази свідків ОСОБА_6Ю, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в свою чергу повністю узгоджуються з поясненнями наданими позивачем в судовому засіданні та дослідженими письмовими доказами. Крім того, дані покази повністю узгоджуються між собою як в цілому, так і в деталях, надавалися свідками вільно і послідовно і судом не встановлені підстави ставити показання вказаних свідків під сумнів.

З огляду на встановлені вище обставини, суд вважає, що факт сумісного проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по вересень 2015 року знайшли своє підтвердження та позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

За правилами ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами письмового договору щодо майна набутого ними за час спільного проживання не укладалося.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Окрім іншого, факт придбання спірного автомобіля сторонами по справі за спільні грошові кошти підтверджується, виписками з рахунку позивача за період з 27 лютого 2007 року по 24 липня 2008 року та з 23 січня 2008 року по 24 липня 2008 року ПАТ КБ «Приватбанк», де вбачається, що 24 липня 2008 року позивачем зі свого рахунку було знято грошові кошти у сумі 10020,39 грн., 20,31 грн. та 10621,58 грн. (а.с.94-96).

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1, є спільною сумісною власністю сторін по справі.

Відповідно до статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Враховуючи викладене, позивачу на праві спільної сумісної власності належить ? частина автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

За положенням частин першої та другої статті 364 ЦК України, яка регулює правовідносини з виділу власником належної йому частки, що є у спільній частковій власності, співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

За змістом статті 364 ЦК України власник, який бажає виділу своєї частки, може вимагати виділу такої частки в натурі, і лише у зв`язку з неможливістю такого виділу або заборони такого виділу відповідно до закону він має право на компенсацію, яку може вимагати на підставі цієї норми права.

Зазначена норма права регулює випадки, коли співвласник майна бажає позбутися належної йому частки у спільному майні шляхом отримання від інших співвласників компенсації належної йому частки та визнання за ними права власності на все майно.

Судом враховується, що спірний автомобіль не може бути поділено між сторонами шляхом реального виділу позивачу її частки у зв`язку з неможливістю такого виділу.

За положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України усі громадяни є рівними у своїх правах, усім забезпечуються рівні умови здійснення своїх, у тому числі майнових прав, а відтак правовий режим спільної часткової власності визначається з урахуванням інтересів усіх співвласників.

Загальні засади цивільного законодавства, зокрема засади справедливості, добросовісності та розумності (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України), спонукають суд при вирішенні зазначених спорів ураховувати також інтереси обох сторін та встановлювати: чи дійсно є неможливим виділ частки в натурі; чи допускається такий виділ згідно із законодавством; чи спроможні інші співвласники виплатити позивачу компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на усе спільне майно та чи не становитиме це для них надмірний тягар тощо.

Разом з тим положення статті 365 ЦК України регулюють випадки припинення права власності на частку у спільному майні за вимогою позивача співвласника майна, який домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідачів у справі, та визначають умови такого виділу. Виплата компенсації у цьому випадку допускається за наявності умов, визначених пунктами 1 - 4 частини першої зазначеної статті, та за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Отже, із системного аналізу зазначених норм матеріального права можна дійти висновку, що положення статті 364 ЦК України у поєднанні із частиною четвертою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги співвласника частки у майні, що знаходиться у спільній частковій власності, про отримання компенсації вартості своєї частки, у звязку з неможливістю виділення її в натурі.

Разом з тим норми статті 365 ЦК України у поєднанні з частинами четвертою та пятою статті 71 СК України застосовуються до правовідносин щодо вимоги одного зі співвласників, у тому числі одного з подружжя, про припинення частки іншого співласника у спільному майні шляхом виплати йому компенсації вартості такої частки.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-2405с16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для врахування іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Зі звіту про оцінку майна від 29 травня 2017 року, яка проведена ТОВ «Всеукраїнська оціночна компанія» вбачається, що ринкова вартість транспортного засобу DAEWOO NEXIA, склала без ПДВ 90505 гривень (а.с.9-10).

Доказів того, що виплата компенсації становить для відповідача надмірний тягар та він не спроможний виплатити компенсацію вартості належної позивачу частки у спільному майні, представником відповідача ОСОБА_2 суду не надано.

Представнику відповідача ОСОБА_2 розяснено норми ч.2 ст. 57 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, у тому числі й щодо призначення у справі судової автотоварознавчої експертизи стосовно ринкової вартості спірного автомобіля у звязку з його незгодою з вартістю вказаною позивачем, однак він відмовився надавати суду докази на підтвердження тих обставин, на які він посилається, як на підставу своїх заперечень та призначення експертизи, мотивуючи це недоведеністю позову позивачем.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 щодо необхідності внесення позивачем на депозитний рахунок суду суми грошової компенсації, яку вона просить стягнути з відповідача, судом не приймаються до уваги, як такі, що ґрунтуються на хибному тлумаченні діючого законодавства.

Таким чином, враховуючи вище викладене та ті обставини, що право власності на спірний автомобіль оформлено на відповідача, позивачем не ставиться питання щодо припинення частки відповідача у спірному майні, в порядку ст. 364 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частка вартості автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1, у розмірі 45252,50 грн., з припиненням права власності позивача на ? частину зазначеного автомобіля.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що предявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права спільної сумісної власності на автомобіль, розподіл сумісно набутого майна задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сімєю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року по вересень 2015 року.

Визнати автомобіль DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? частку вартості автомобіля DAEWOO, модель NEXIA, 2008 року випуску, кузов XWB3D31UD8A165058, колір зелений, реєстраційний номер НОМЕР_1,в розмірі 45252 (сорок пять тисяч двісті пятдесят дві) гривень 50 (пятдесят) копійок, припинивши право власності ОСОБА_1 на ? частину зазначеного автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати з оплати судового збору у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: