АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6117/17 Справа № 183/2129/17 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Максюта Ж.І.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя.

12 липня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з заявою про забезпечення свого позову.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року заява про забезпечення позову залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити її заяву про забезпечення позову зазначаючи, що ухвала суду винесена з порушенням норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову, яке допускається на будь-якій стадії справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити, чи зробити неможливим виконання рішення.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 унормовано, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме, просила суд здійснити реалізацію поділу спільного майна подружжя через виплату матеріальної компенсації вартості належної частки у спільному майні із розрахунку сукупної ринкової вартості 1/2 частки придбаних в період шлюбу автомобілів, що складає 221.196 грн., шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину квартиру АДРЕСА_1 та виплатити їй грошову компенсацію на загальну суму 41.074 грн.25 коп.

Підставами для вжиття заходів забезпечення позову, як вбачається зі змісту ч.3 ст.151 ЦПК України, є наявність обставин, які свідчать або дозволяють достовірно припустити, що невжиття цих заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання майбутнього рішення суду.

Забезпечення позову спрямоване насамперед проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.

Єдиною підставою для забезпечення позову має слугувати обґрунтоване припущення, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

Позивачем не надано жодного доказу стосовно наявності підстав для задоволення її заяви про забезпечення позову.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для забезпечення позову шляхом накладенням арешту на майно зазначене в заяві, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог.

Крім того, колегія суддів вважає, що накладення арешту на все рухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_3, без наявності інформації про це майно та зазначення конкретного майна є неможливим.

Відомості про те, яка вартість майна на яке накладається арешт та чи є зазначена вартість співмірною із заявленими позивачем вимогами також відсутня.

Також колегія суддів наголошує на тому, що ціна позову 255.000 грн. документально не підтверджена та визначена позивачем на власний розсуд.

Порушень процесуального права, які могли б призвести до скасування ухвали суду першої інстанції, судом апеляційної інстанції не встановлено.

З урахування наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а тому не має підстав для її задоволення.

Керуючись ст.ст.304,307,312,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

ОСОБА_4