АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2218/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 46 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

за участю:

представника позивача ОСОБА_6

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_6 на заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , треті особи: Монастирищенський РС УДМС України в Черкаській області, Монастирищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням, -

в с т а н о в и л а :

Позивачка 02 серпня 2017 року звернулася до суду з даним позовом , мотивуючи свої вимоги тим, що 28.08.1995 року було розірвано шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу І-СР № 000681, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирищенської районної ради Черкаської області.

Позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м.Монастирище, вул. Пушкіна, 16, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 19.07.1990 року.

З 12.12.2002 року відповідач зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується витягом з домової книги. Позивачка вважає, що така реєстрація відповідача є чисто формальною, оскільки з грудня 2016 року і по теперішній час відповідач не проживає в даному будинку, не оплачує комунальні послуги та не бере участі в його утриманні, що підтверджується актом обстеження від 17.07.2017 щодо проживання ОСОБА_9 в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м.Монастирище, вул. Пушкіна, 16. Позивач декілька разів зверталася до відповідача з проханням добровільно виписатися з даного житлового приміщення на що ОСОБА_9 категорично відмовлявся.

Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, від вирішення питання про її право користування житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Посилаючись на ст. 16, 319, 386 ЦК України; ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»; ст. 71, 72, 150 ЖК України позивачка просила визнати ОСОБА_9 таким, що втратив право на користування приміщенням за адресою: Черкаська область, м. Монастирище, вулиця Пушкіна, 16.

Заочним рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду представник позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції порушено вимоги матеріального та процесуального права , вважає його незаконним, необґрунтованим і просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення , яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що не доведена поважність причин пропуску строків для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів не вбачає, виходячи з наступного.

Колегією суддів встановлено, що відповідно до договору від 19.07.1990 року ОСОБА_10 продав, а ОСОБА_8 купила належний ОСОБА_10 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в м. Монастирище, Черкаської області по вул. Пушкіна, 16 (а.с.10).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СР № 000681, яке 28.08.1995 року видане відділом реєстрації актів громадянського стану Монастирищенської районної ради, шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 28.08.1995 (а.с.7).

Згідно акту обстеження домоволодіння від 17.07.2017 року, який складений комісією в складі депутата Монастирищенської міської ради ОСОБА_11 у присутності свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та позивача, відповідач з 01.12.2016 року по 17.07.2017 року в житловому будинку по вул. Пушкіна, буд. 16 в м. Монастирище Черкаської області не проживає (а.с.8).

Відповідно до рішень Монастирищенського районного суду від 16.12.2016 року та від 28.02.2017 року відповідач направлявся на примусовий огляд до комунального закладу «Черкаська обласна психіатрична лікарня»( а. с. 36 39).

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_8 посилалася на вимоги ст. 71, 72, 150 ЖК України.

Так, за матеріалами справи судом встановлено, що житловий будинок № 16 по вул. Пушкіна, в м. Монастирище Черкаської області придбаний 19.07.1990 року під час спільного проживання позивача з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, оскільки шлюб між позивачем та відповідачем розірваний 28.08.1995 року, а з пояснень представника позивача зареєстрований був у 1985 році.

Доказів наявності у відповідача іншого житла суду не надано.

Позивач в судовому засіданні суду першої інстанції зазначала, що відповідач з грудня 2016 року по даний час постійно перебуває на лікуванні в комунальному закладі «Черкаська обласна психіатрична лікарня», має психічне захворювання, в даний час вирішується питання про поселення його в інтернат на постійне проживання під постійний нагляд лікарів, оскільки він має хронічний суїцідальний синдром, відмовляється від прийому ліків та харчів.

Відповідно до ч.3 ст.71 Житлового кодексу за відповідачем зберігається жиле приміщення протягом усього часу перебування на лікуванні.

Колегія суддів погоджується із думкою районного суду , що відповідач відсутній за місцем реєстрації та місцем проживання з поважної причини, а тому підстав для задоволення позову не було.

Крім того, суду ні першої, ні апеляційної інстанцій не надано доказів того, що відповідач відсутній за місцем реєстрації без поважних причин понад шість місяців, та доказів, які б стали підставою для задоволення позову, а тому районний суд обгрунтовано в задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів зазначає, що посилання позивача, як на підставу задоволення позовних вимог на ст. 71, 72, 150 ЖК України є помилковим, оскільки позивач є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Черкаська обл., м. Монастирище, вул. Пушкіна, 16, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 19.07.1990 року (а.с.10) і питання про втрату права на користування житлом регулюються положеннями ст.405 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Однак, достовірних та беззаперечних доказів, які б вказували на підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням суду не надано, а судом не встановлено.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції надав об'єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначив, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові.

У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , треті особи: Монастирищенський РС УДМС України в Черкаській області, Монастирищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням задоволенню не підлягають.

При цьому колегія суддів відхиляє апеляційні доводи з посиланням на те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, оскільки районним судом вірно встановлені обставини, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; і судом вірно визначені правовідносини сторін які випливають із встановлених обставин і правильно застосована правова норма до даних правовідносин.

При розгляді апеляційної скарги колегією суддів постановлено мотивовану ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди поданої 21 листопада 2017 року представником позивача ОСОБА_6 та представником відповідача ОСОБА_7

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та були предметом розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, колегія суддів апеляційну скаргу відхиляє, а рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2017 року в даній справі залишає без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_8 - ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9 , треті особи: Монастирищенський РС УДМС України в Черкаській області, Монастирищенська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :