АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/5183/2017 Доповідач - Желепа О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 квітня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Перетятько А.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року в справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бочковського Тараса Олександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк», -

ВСТАНОВИЛА:

Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Бочковський Т.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження громадянина України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у праві виїзду за межі України до фактичного виконання зобов'язань.

Своє подання обґрунтовував тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень перебуває виконавче провадження № 48494612 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2012 у справі № 2-1821/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованості за кредитним договором № 15.3/С-015.06.2 від 16.05.2006 року в розмірі 6658768,75 грн.

На виконання вимог Закону «Про виконавче провадження» 21.08.2015 державний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження.

Арешт на все майно боржника та заборона на його відчуження, накладено при першому надходженні даного виконавчого документа на виконання до відділу примусового виконання рішень УДВС ТУЮ у м. Києві постановою державного виконавця від 14.05.2012 ВП № 32522025, що відображається у витягах з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 01.06.2016 та Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15.03.2016.

Відповідно до інформації, яка надана Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 19.01.2016, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (адреса зазначена у виконавчому документі).

Державний виконавець стверджував, що 28.04.2016 на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця щодо явки боржника до відділу примусового виконання рішень та надання пояснень щодо ухилення від виконання рішення суду. Згідно даних Укрпошти за штрих кодовим ідентифікатором, дану поштову кореспонденцію отримано адресатом особисто 04.05.2016 року. Проте, станом на день звернення до суду боржник на прийом до державного виконавця не з'явився, відомості про доходи, рахунки не надав, проігнорував законні вимоги державного виконавця, що є ухиленням боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Державний виконавець стверджував, що під час здійснення виконавчого провадження було встановлено, що боржник ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України.

Враховуючи те, що боржник не реагує на виклики , не виконує свої зобов'язання, заявник просив задовольнити подання про обмеження виїзду за межі України .

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в м. Києві Бочковського ТарасаОлександровича про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» - задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, іпн. код. НОМЕР_1 (адреса: АДРЕСА_1) у праві виїзду за межі України до повного фактичного виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, на підставі якого 10.02.2012 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист у справі № 2-1821/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Баню заборгованості за кредитним договором № 15.3/С-015.06.2 від 16.05.2006 року в розмір: 6658768,75 грн.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити ухвалу, якою в задоволенні подання державного виконавця відмовити.

В апеляційній скарзі посилався на те, що ОСОБА_2 не отримував жодного повідомлення як від державного виконавця про необхідність з'явитися, так і від суду про розгляд оскаржуваного подання, що позбавило його можливості надати докази, які свідчать про вжиття ним заходів по виконанню рішення суду в тих межах, які фінансово можливі, оскільки наразі погашено близько 10% боргу. При цьому, ні державний виконавець, ні представник стягувача, які були присутні у судовому засіданні не повідомили суду, що розмір заборгованості вже не складає 6658768,75 грн. і що боржником погашено більше 650 тис. грн., у зв'язку з чим сама по собі оскаржувана ухвала містить недостовірні відомості. Судом не враховано , що рішенням Апеляційного суду Київської області від 14.05.15 року борг ОСОБА_2 за кредитним договором № 15./С-015.06.2 від 16 травня 2006 року було погашено, у зв'язку з чим стягнення коштів з ОСОБА_2 суперечить вказаному рішенню, оскільки ПАТ «Родовід Банк» має отримати кошти від реалізації предмету іпотеки, вартість якого значно перевищує розмір боргу. Також зазначив, що при розгляді подання судом не враховано положення ст. 33 Конституції України, ст. 13 Загальної декларації прав людини, ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права. Зазначив, що державний виконавець, звертаючись з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду на підставі ст. 60 ЦПК України повинен довести суду, що боржник може виїхати за кордон та дійсно ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, про те факт ухилення доведений не був.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 доводи скарги підтримав.

Державний виконавець проти задоволення скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу ст. 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

У зв'язку із цим про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІV, зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавче провадження № 48494612 з примусового виконання виконавчого листа Дніпровського районного суду м. Києва від 10.02.2012 у справі № 2-1821/2011 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 15.3/С-015.06.2 від 16.05.2006 року в розмірі 6658768,75 грн.

21.08.2015 року державний виконавець виніс постанову про повторне відкриття виконавчого провадження про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором № 15.3/С- 015.06.2 від 16.05.2006 року в розмірі 6658768,75 грн., відповідно до якого боржнику було надано строк до семи днів для самостійного виконання вимог постанови (а.с. 10).

Арешт на все майно боржника та заборона на його відчуження, накладено при здійсненні виконавчих дій під час первинної подачі виконавчого листа до виконання, постановою державного виконавця від 14.05.2012 ВП № 32522025, що відображається у в інформаційній довідці з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 01.06.2016 ( а.с. 31-32) та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 15.03.2016 (а.с. 20-21).

Відповідно до інформації, яка надана Відділом адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 19.01.2016, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 р. н. зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 19).

28.04.2016 на адресу боржника направлено вимогу державного виконавця від 26.04.2016 року № 216/3 щодо явки боржника до відділу примусового виконання рішень та надання пояснень щодо ухилення від виконання рішення суду (а.с. 27-28,29).

Згідно даних Укрпошти за штрих кодовим ідентифікатором, дану поштову кореспонденцію отримано адресатом особисто 04.05.2016 (а.с. 30).

З листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби № 3467/02.1-28 від 25.04.2016 встановлено, що ОСОБА_2 неодноразово перетинав державний кордон України (а.с. 25-26).

Державний виконавець направляв аналогічні запити і до інших органів, з метою виявлення майна боржника, які виявилися безрезультатними.

Надані суду докази державним виконавцем, свідчать про те, що рішення суду не знаходить свого виконання з 2012 року. Виконавче провадження в межах якого, виконавець звернувся до суду вже відкривалось повторно, оскільки протягом трьох років боржник ОСОБА_2, будучи обізнаним про свої боргові зобов'язання, та свій обов'язок виконати рішення суду, жодних дій до погашення боргу не вчиняв. Виконавець надав суду беззаперечні докази, про виклик ОСОБА_2 до державного виконавця та про його обов'язок повідомити за рахунок якого майна, може бути здійснено виконання рішення суду. ОСОБА_2 виклик отримав, що доведено відповідною довідкою, що спростовує доводи представника боржника про необізнаність ОСОБА_2 про виконавче провадження. При цьому жодних дій з метою виконати борг, або хоча б з'явитись до виконавчої служби, до моменту звернення державного виконавця з поданням, не вчиняв.

При цьому в матеріалах справи є довідка, що ОСОБА_2 , знаючи про свої боргові зобов'язання, з 2012 року здійснював численні закордонні поїздки.

Встановивши такі обставини, суд дійшов обґрунтованого висновку, що в даній справі факт ухилення боржника від виконання своїх обов'язків та судового рішення є доведеним. Доведений також і факт можливості уникнення ОСОБА_2 виконання судового рішення, через виїзд за межі України.

Доводи апеляційної скарги про те, що станом на дату постановлення судом ухвали про обмеження у праві виїзду ОСОБА_2 погасив частину боргу, колегія суддів не приймає, тому, що вони не відповідають дійсності. Як було встановлено апеляційним судом , погашення боргу відбулося вже після постановлення ухвали про обмеження у праві виїзду боржника.

Посилання представника ОСОБА_2 на те, що боргові зобов'язання погашені не відповідають дійсності. Доводи, що рішення в даній справі може бути виконано, шляхом виконання іншого виконавчого провадження в якому стягувач звернув стягнення на іпотечне майно, вартість якого за наданим суду звітом перевищує залишок боргу ОСОБА_2, колегія суддів не приймає з огляду на те, що обмеження у праві виїзду боржника за кордон судом вживалось з метою забезпечення виконання іншого виконавчого провадження. При цьому, колегія суддів роз'яснює, що обмеження у праві виїзду вжито судом діятиме лише до виконання зобов'язань. Тобто, якщо буде звернуто стягнення на іпотечне майно, яке належить іншим особам, внаслідок чого буде погашено увесь борг ОСОБА_2, всі обмеження припиняться і ОСОБА_2 вільно зможе покидати межі України.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення Конституційних прав ОСОБА_2, та міжнародних норм, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки окрім Конституційного права ОСОБА_2 на вільне пересування, останній також має обов'язок виконати судове рішення, яке обов'язкове до виконання і держава України зобов'язана, забезпечити дотримання як прав ОСОБА_2, так і прав стягувача в даній справі в розумні строки отримати виконання судового рішення.

Суд збалансовано підійшов до співмірності прав та обов'язків, учасників виконавчого провадження.

Як вбачається з встановлених апеляційним судом обставин, вжиті судом заходи у виді обмеження, спонукали боржника до активної участі у виконавчому провадженні та вжиття всіх можливих заходів для його виконання. При цьому на протязі тривалого часу такі дії боржником не вчинялись.

Доводи скарги про недоведеність факту ухилення спростовуються вищенаведеними доказами з яких вбачається, що боржником не виконано обов'язку передбаченого ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження», : не надано у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах та не повідомлено державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Також апеляційним судом встановлено, що боржник змінив адресу проживання, що підтверджується довіреністю виданою на представництво, при цьому держаного виконавця про зміну адреси не повідомив, що ще раз підтверджує про ухилення боржником від виконання судового рішення.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність постановленої ухвали не впливають.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: