Справа № 392/703/17
Провадження № 4-с/392/3/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», заінтересовані особи: заступник начальника Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2, боржник: ОСОБА_3 про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов»язання вчинити дії,

в с т а н о в и в:

До суду надійшла скарга Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1» на постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов»язання вчинити дії.

У своїй скарзі заявник просить суд:

- визнати рішення заступника начальника Маловисківського районного віддлу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 51842548 від 06.04.2017 року відносно ОСОБА_3 неправомірними;

- скасувати постанову заступника начальника Маловисківського районного віддлу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 щодо винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві у провадженні № 51842548 від 06.04.2017 року;

-зобов"язати заступника начальника Маловисківського районного віддлу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа №1112/2042/12, виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області 03.10.2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №BL_КГ100062805 від 16 серпня 2011 року у розмірі 21 735 грн. 78 коп. та 217 грн. 36 коп. судового збору з ОСОБА_4.

Свою скаргу представник заявника обгрунтовує тим, що на підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області у Маловисківському районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області було відкрито виконавче провадження №51842548 щодо виконання виконавчого листа №1112/2042/12, виданого Маловисківським районним судом Кіровоградської області 03 жовтня 2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором №BL_КГ100062805 від 16 серпня 2011 року у розмірі 21 735 грн.78 коп. та 217 грн. 36 коп. судового збору з ОСОБА_4. 06 квітня 2017 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.Виконавець керувався п.2 ч.1 ст.37 ЗУ "Про виконавче провадження" та тим, що не вдалося встановити будь-яку інформацію про наявність права власності , перевірка джерел доходу також виявилось безрезультатною. Скаржник не погоджується із зазначеною постановою оскільки вона є неправомірною чим грубо порушує норми Конституції України, та вказує на те що державний виконавець не скористався правами передбаченими чинним законодавством, а тому вважає що виконавець підійшов поверхово до виконання своїх обов"язків та не в повному обсязі виконав роботу щодо пошуку майна та коштів.

Представник ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» ОСОБА_5 подала до суду клопотання про розгляд скарги у відсутність представника Банку, в якому зазначила, що вимоги скарги підтримують в повному обсязі (а.с. 24-25).

Заступник начальника Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 заперечував проти задоволення скарги, тих підстав, що вона є безпідставною та необгрунтованою, надавши письмові заперечення на скаргу (а.с. 29-31).

Додатково пояснивши, що згідно матеріалів зведеного виконавчого провадження документально підтверджено вчинення державним виконавцем заходів спрямованих на виявлення майна (грошових коштів) та джерел доходу боржника, що підтверджується довідками та витягами з реєстрів: ПФУ (арк. зведеного вп 5,6,11,17,18), ДАІ НАІС (арк.10), Державної фіскальної служби України (арк.7,8,11,19,20), Національного депозитарію України (арк. 21 ), реєстру цивільних повітряних суден України (арк.22), інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (арк.13), та складеним актом державного виконавця. В судовому засіданні 17 липня 2017 року державний виконавець пояснив, що оскаржувана постанова в позасудовому порядку не скасована.

Боржник ОСОБА_3. в судове засідання не з»явився.

З урахуванням зазначених вище обставин, суд визнав можливим проводити розгляд справи у відсутність, не з»явившихся осіб.

Заслухавши пояснення осіб, що берутьу часть в розгляді справи, дослідивши матеріали справи та оглянувши в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження судом встановлено наступне.

Згідно статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та Законами України. Дії державного виконавця під час здійснення виконавчого провадження повинні проводитися у відповідності до вимог чинного законодавства.

Згідно з частини 1 статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом (стаття 14 ЦПК України).

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини 3 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

В частині 2 статті 368 ЦПК України серед іншого зазначається, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист.

Отже, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а тому завданням ДВС є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинених таких дій державним виконавцем є фактично перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

З матеріалів справи вбачається, що 03 жовтня 2012 року на підставі рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 27 серпня 2012 року, було видано виконавчий лист стягувачу Публічному акціонерному товариству «Всеукраїнський ОСОБА_1» про стягення з боржника ОСОБА_3, грошової суми в розмірі 21953,14 грн. (двадцять одна тисяча дев»ятсот п»ятдест три гривні 14 коп.), примусовое виконання якого здійснювалося Маловисківським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області.

06 квітня 2017 року заступником начальника Маловисківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, з тих підстав, що за наслідками проведених виконавчих дій встановити будь-яку інформацію про наявність права власнсоті на майно не вдалось, проведена перевірка джерел доходу також виявилась безрезультатною, а тому на підставі пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», було повернуто стягувачу ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_1» виконавчий листа № 1112/20142 виданий 03 жовтня 2012 року (а.с. 3).

Згідно частини 1 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Положеннями частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» серед іншого передбачено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право:

- з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну;

- за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у звязку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду;

- безперешкодно входити на земельні ділянки, до приміщень, сховищ, іншого володіння боржника - юридичної особи, проводити їх огляд, примусово відкривати та опечатувати їх;

- накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку;

- накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей;

- здійснювати реєстрацію обтяжень майна в процесі та у звязку з виконавчим провадженням;

- звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання;

- звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб;

- викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні. У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу;

- накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом;

- у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів;

- отримувати від банківських та інших фінансових установ інформацію про наявність рахунків та/або стан рахунків боржника, рух коштів та операції за рахунками боржника, а також інформацію про договори боржника про зберігання цінностей або надання боржнику в майновий найм (оренду) індивідуального банківського сейфа, що охороняється банком;

- здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом.

Судом встановлено, що державним виконавцем Погрібним Р.В. були зроблені запити для виявлення наявності у боржника грошових коштів, цінних паперів, рухомого та нерухомого майна, зокрема транспортних засобів та його доходів боржника (органів Пенсійного фонду, органів Державної податкової служби, територіального сервісного центру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Національного депозитарію України, а.с. 32-44), але у боржника не було виявлено таке майно та доходи. Тобто державним виконавцем вживалися відповідні заходи щодо виявлення майна боржника.

Частина 1, 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову . Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Положення статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» передбачають порядок звернення стягнення на об»єкти нерухомого майна фізичної особи.

Приписами статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачений порядок звернення державного виконавця про розшук боржника, а статтями 375, 376, 377-1 ЦПК України також і передбачено право виконавця звертатися до суду з поданням про оголошення розшуку боржника, привід боржника, примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Разом із цим в судовому засідання, що мало місце 11 липня 2017 року державний виконавець повідомив суду, що з поданням про оголошення розшуку боржника та з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника він до суду не звертався, а оглянуті в судовому засіданні матеріали виконавчого провадження таких документів та судових рішень в собі не містять.

Крім того, державним виконавцем не надано суду доказів, що постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена Боржнику та ним отримана; не направлялись виклики Боржнику.

Посилання державного виконавця про здійснення ним всіх передбачених законом заходів з метою виконання рішення суду суд до уваги не приймає, оскільки під час судового розгляду справи державним виконавцем не надано суду доказів того, що в процесі виконання рішення суду державний виконавець:

- одержував від учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення;

- що боржник не зявлявся на виклики державного виконавця та в разі неявки боржника без поважних причин, виконавець виносив постанову про його привід через органи Національної поліції;

- накладав стягнення у виді штрафу;

- за наявності вмотивованого рішення суду, примусово проникав до житла чи іншого володіння фізичної особи, входив на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень, де знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводив в них огляд, вимагав надання пояснень за фактами невиконання рішення;

- з метою профілактичного впливу повідомляв органам державної влади, громадським об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження.

До того суд зазначає, що Акт складений державним виконавцем від 17 березня 2017року в межах виконавчого провадження про те, що у боржника відсутнє майно, на яке можливо звернути стягнення не є підтвердженням того, що державний виконавець в повному обсязі виконав свої обов»язки по виконанню рішення суду, оскільки не зрозуміло яким чином здійснювався огляд та що саме оглядалось (а.с. 45).

Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять будь-яких доказів того, що у виконавчому провадженні державним виконавцем здійснювались заходи щодо з»ясування у боржника майна, зокрема з: органів бюро технічної інвентаризації (реєстри речових прав не містять вичерпної інформації); державної інспекції сільського господарства (щодо наявності у власності боржника сільгосптехніки, тракторів та іншої техніки, яка не обліковується в органах МВС); спадкового реєстру (щодо наявності у божника спадкових прав); відділу архітектури (щодо наявності у боржника дозволів на розміщення МАФів (кіосків, павільйонів)); з центру зайнятості про перебування боржника на обліку та отримання допомоги; інших органів про наявність у боржника водних транспортних засобів.

До того ж, суд звертає увагу державного виконавця, що у боржника може бути майно, яке є спільною власністю його та інших осіб.

Відповідно до статей 57-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обовязок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень

Нормами чинного Закону України «Про виконавче провадження» не визначено строків здійснення виконавчого провадження.

З наданих державним виконавцем матеріалів про вжиті ним заходи направлені на встановлення майна боржника можна зробити висновок, що державним виконавцем не вжито вичерпних заходів встановлених законом для вставлення майна (доходів) боржника.

З огляду на викладене висновки державного виконавця про відсутність у боржника майна на яке може бути звернуто стягнення є передчасними, а тому постанова державного виконавця від 06 квітня 2017 року підлягає скасуванню.

Разом з тим підстави для задоволення вимог щодо зобов»язання відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа відсутні, оскільки статтею 41 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено порядок відновлення виконавчого провадження у разі скасування судом постанови державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу, а саме передбачений прямий обов»язок у разі скасування постанови виконавця про повернення виконавчого листа виконавче провадження підлягає відновленню за постановою державного виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 210, 293, 383 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_1», про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та зобов»язання вчинити дії задовольнити частково.

Скасувати постанову заступника начальника Маловисківського районного віддлу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області ОСОБА_2 про повернення виконавчого документа стягувачу від 06 квітня 2017 року у виконавчому провадженні № 51842548.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до Апеляційного суду Кіровоградської області через Маловисківський районний суд Кіровоградської області шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом 5 (пяти) днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.М. Кратко