Справа №461/781/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Мисько Х.М.

з участю: секретаря судового засідання Коружинець Н.В.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відповідача видавництва «Тріада плюс» - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада плюс», видавництва «ОСОБА_6 НВ» про визнання порушення права інтелектуальної власності та зобовязання до вчинення дій, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Тріада плюс», видавництва «ОСОБА_6 НВ» про визнання порушення права інтелектуальної власності та зобовязання до вчинення дій.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 10 квітня 2011 р. у видавництві «Тріада плюс» позивач випустив у світ книгу «Космач над Пістинькою. Біобібліографічний словник» тиражем 50 екземплярів. Вказує, що на двох засіданнях сесій Космацької сільської ради, а саме: 21.11.2011 р. та 04.07.2013 р., 23 депутатам місцевого органу самоврядування з інсинуаційної подачі відповідача ОСОБА_5, що позивач ніби-то втілив рішення Івано-Франківського міського суду від 11.10.2002 р. і опублікував додатки у книзі «Старожитності Косівщини», що не відповідає дійсності, а передмова книги «Космач над Пістинькою» з критичним матеріалом про нього, на думку відповідача, є черговою недостовірною інформацією, були прийняті два незаконні рішення, які не відповідають чинній Конституції України, діючому законодавству української держави. Обидва рішення Космацької сільської ради від 21 листопада 2011 р. та від 4 липня 2013 р., як незаконні, були скасовані постановами Косівського районного суду № 347/88/13 від 12 червня 2013 р. та № 347/330/ 14-а від 14 квітня 2014 р.

Позивач, вказує, що Косівський районний суд від 2 червня 2016 р. керуючись ст.32, 34, 54 Конституції України, ст. ст.420, 421, 423, 432, 439, 444 ЦК України, п.3, п.27 Постанови № 1. Пленуму Верховного Суду України від 27. 02. 2009 р. «Про судову практику у справах про захист честі, гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної і юридичної особи», ст. 50, ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», визнав, що рішення обох сесій Космацької сільської ради є посяганням на авторитет, репутацію, честь творця об'єкта інтелектуальної власності і результати наукової праці і моральною шкодою, а 17 серпня 2016 р. Апеляційний суд Івано-Франківської області узаконив висновок першої судової інстанції.

Позивач стверджує, що ОСОБА_5 неодноразово посягав на його авторитет, репутацію, честь творця обєкта інтелектуальної власності і результати наукових пошуків, тому просить позов задоволити.

Позивачем неодноразово подавилися заяви про уточнення позовних вимог /а.с.64, 88-89/, так востаннє 03.07.2017 р. /а.с.163-165/, відповідно до яких просить: 1. керуючись ст.418, ст.420, ст.423, ст.424, ст.432, ст.439, ст.444 ЦК України та ст.14, ст.37, п.д ст.50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнати поставлене відповідачем ОСОБА_5 звернення заяву на обговорення двох сесій місцевого органу самоврядування та з подачі його необ'єктивної інформації, що передмова книги з критичним матеріалом про нього не відповідає дійсності, завдяки чому було прийнято двоє одіозних рішень Космацької сільської ради № 298 від 21 листопада 2011 р. та № 112 від 04.07.2013 р. посяганням на свободу наукової творчості, авторитет, репутацію, честь творця об'єкта інтелектуальної власності, результати його наукової праці;

2. Адекватно до п.1. ст.14 ЦПК України, ст. 299, ст. 309, ст. 423 ЦК України та ст. 14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнати поширену М. ОСОБА_5 недостовірну інформацію 23-м депутатам Космацької сільської ради, що рішення ОСОБА_7 - Франківського міського суду від 11 жовтня 2002 р. втілено ним у життя, посяганням на авторитет, репутацію, честь творця об'єкта інтелектуальної власності, а саме рішення невиконаним із-за відсутності у нього доказів своєї правоти.

3.Зобов'язати видавництво «Тріада Плюс» за рахунок коштів відповідача ОСОБА_5 в сумі 15000 гривень надрукувати новий тираж книги «Космач над Пістинькою» в кількості 50 екземплярів з авторською передмовою до другого видання (текст передмови до другого видання додається окремо) на основі п.6 ст.432, п.1. ст.439, п.2 ст.440 ЦК України та п.2а, п.2 є ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а також аналогічних законодавчих норм: п.2 ст.423 та п.6 ст.432 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію» і положеннями пункту 20, пункту 24, пункту 25 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 p., що поширена недостовірна інформація спростовується в адекватний спосіб в трьохмісячний термін.

4.На основі п.6 ст.432, п.1. ст.439, п.2 ст.440 ЦК України та п.2а, п.2 є ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права», а також аналогічних законодавчих норм: п. 2 ст.423 та п.6 ст.432 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію» і положеннями пункт 20, пункту 24, пункту 25 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 р. зобов'язати видавництво «Тріада Плюс» і ОСОБА_5 повернути автору новим наклад книги «Космач над Пістинькою» з тим, щоб він зміг особисто проінформувати і вручити кожному депутату сільради і запрошеним на безоплатній основі, що дезінформація відповідача є порушенням Закону України «Про авторське право і суміжні права».

5.Відповідно до ст. 299, ст.309, ст.423 ЦК України та ст.14 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визнати звернення ОСОБА_5 до СКТ «Гуцульщина у Львові» та до львівського видавництва «Тріада Плюс» у ході розгляду його позову в Личаківському суді м. Львова видати йому зацікавлені довідки посяганням на свободу наукової творчості, авторитет, репутацію, честь творця об'єкта інтелектуальної, результати наукової праці.

6.За неодноразові посягання відповідача ОСОБА_5 на свободу наукової творчості, авторитет, репутацію, честь творця обєкта інтелектуальної, результати наукової праці та порушення ним ст. 418, ст. 423, ст.424, п. 2 ст. 426, ст. 433. ст. 437, ст. 439 Цивільного кодексу України, ст. 14. ст. 37, п. д. ст. 50, п. 2 ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» на основі пункту «в» і пункту «г» ст. 52 цього ж Закону зобовязати ОСОБА_5 виплатити компенсацію у розмірі десяти мінімальних заробітних плат, котрі має сплатити на протязі двох місяців.

7.На основі п.1 ст.88 та п.3 ст.153 ЦПК України стягнути із відповідача ОСОБА_5 3947 гривень судових витрат за позов до нього.

8.Керуючись п.1 ст. 14 ЦПК України, ч. 1. ст. 6, ст. 13 Європейської конвенції прав людини, ст. 1. Протоколу до Конвенції ЄСПЛ, п. 68 рішення Європейського суду прав людини від 15 лютого 2001 р. «Піаполос проти Греції», ст. 418, ст. 420, ст. 423, ст. 424 ЦК України, ст. 14, ст. 37, п. «д» ст. 50, п. «в» ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» та п. 24 Постанови № 1 Пленуму Верховного Суду України визнати рішення Івано-Франківського міського суду від 11 жовтня 2002 р. не виконаним, поширений серед громадськості Косівщини так званий додаток до книги «Старожитності Косівщини» посяганням на авторитет творця об'єкта інтелектуальної власності, підлогом, моральною шкодою, а також на ім'я заступника начальника управління освіти і науки Івано-Франківської освіти і науки ОСОБА_7 винести окрему ухвалу про вчинення ОСОБА_5 правопорушення: поширення серед громадськості Косівщини і своєму безпосередньому керівництву неправдивої інформації про співавтора книжки «Старожитності Косівщини» - ОСОБА_8

9.Надрукований відповідачем ОСОБА_9 так званий «Додаток до книжки Старожитності Косівщини» визнати порушенням ст. ст. 420 - 424 ЦК України та п.4 ст.14 Закону України «Про авторське право і суміжні права», тобто немайновою (моральною) шкодою. Керуючись п. 4 ст. 14, ст. 50, п. 2 в, п. 2 г. і п. 2 е Закону України «Про авторське право і суміжні права» за свідоме посягання ОСОБА_9 на твір Позивача з метою зашкодити честі, репутації і авторитету автору, творцю об'єкта інтелектуальної власності зобов'язати його виплатити Позивачу компенсацію у розмірі 10 (десяти) мінімальних заробітних плат та рішенням Європейського Суду прав людини «Лінгельс проти Австрії» (про право громадськості знати суспільно важливу інформацію) за свій кошт надрукувати новий наклад книги «Старожитності Косівщини» накладом 500 примірників з передмовою Позивача та підтвердними доказами по кожному реченню критичного матеріалу про ОСОБА_5 на сторінках 12-13 згаданої колективної праці для поширення на безоплатній основі в школах і бібліотеках Косівщини. На основі вимог ст. 109, ст. 119, ст. 120, ст. 121 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_5 від 12.12.1997 р. визнати такою, що не відповідає вимогам вищезгаданим статтям діючого цивільно-процесуального кодексу: подана непідсудному суду Косівському районному та Івано-Франківському міському судам, в ній відсутні підтвердні документи сплати мита за ціну позову і захист честі і гідності чим українській державі завдано матеріальних збитків, не має доказів, що підтверджують кожну обставину позову, обгрунтування в чому виражалося завдання йому моральної шкоди і якими доказами це підтверджується, що саме на суму спочатку на 25, а потім на 50 тисяч гривень, що Позивач був поширювачем своєї книжки в школах Косівщини та переліку наданих документів, що підтверджують позов Позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав аналогічні пояснення до позову, а також письмові пояснення, які долучені до матеріалів справи. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги заперечили, надали письмові заперечення /а.с.40-42, 98-100, 116-121/, згідно який, вважають, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення. Просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представника відповідача видавництва «Тріада плюс» - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги заперечила, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача видавництва «ОСОБА_6 НВ» у судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судового засідання. Клопотання про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та надані по справі докази та підтвердження та спростування позовних вимог, суд доходить до наступного висновку.

Суд встановив, що 10.04.2011 р. у видавництві «Тріада плюс» ОСОБА_1 випущено книгу «Космач над Пістинькою. Біобібліографічний словник» тиражем 50 екземплярів.

20.11.2011 року ОСОБА_5 подав заяву на розгляд сесії Космацької сільської ради, щоб депутати дали оцінку автору книги «Космач над Пістинькою» ОСОБА_1, який на думку відповідача, спотворив і перекрутив реальні факти з життя односельчан в тому числі і його. Депутати на сесії вирішили прийняти таке рішення, яке вважали справедливим, а саме винести професору ОСОБА_1 громадський осуд так як Він у своїй книжці «Космач над Пістинькою» спотворив і перекрутив реальні факти з життя односельців, дав їм негативну моральну оцінку (чого як професор не мав право робити) і цим самим зганьбив честь видатних людей села. Професора ОСОБА_1 попереджено про недопустимість перекручення фактів у його наступних книгах, які Він намірений видавати згідно його виступу на виконкомі Космацької сільської ради. Рішення сесії сільської ради направлено у Вищу Атестаційну комісію, де ОСОБА_1 отримав вчений ступінь доктора історичних наук. /а.с.12/.

Так, в рішенні Косівського районного суду від 12.06.2013 справа №347/881/13а та рішенні Косівського районного суду від 14.04.2014 справа 2347/330/14а, зазначено про визнання рішення Космацької сільської ради незаконним, а другим пунктом вказується, що дані постанови можуть бути оскаржені до Львівського адміністративного Апеляційного суду. Таким чином, у даних судових постановах жодним словом не встановлено посягання на репутацію і честь позивача ОСОБА_1

В 1997 році ОСОБА_1 у видавництві «Лілея НВ», що знаходиться в м.Івано-Франківську випустив книжку «Старожитності Косівщини» в якій описуючи події 17-го-18-го століття вмістив недостовірні факти, які не відповідають дійсності та принижують честь і гідність ОСОБА_5

Оцінку книзі «Космач над Пістинькою» давали відомі діячі ОСОБА_6 та інші автори статтей в газетах про ненауковість підходу до висвітлення подій у даній книзі та судами України.

05 жовтня 2000 року Івано-Франівський міський суд вирішив позов ОСОБА_5 до ОСОБА_1 задовільнити, а 31 жовтня Судова колегія в цивільних справах Івано-франківського обласного суду Ухвалила Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду в даній справі залишити без змін.

01 червня 2004 року Верховний Суд України своєю Ухвалою у задоволенні касаційної скарги вирішив відмовити ОСОБА_1, однак позивач на цьому не зупинився і в травні 2004 року звернувся зі заявою до Європейського суду в Страсбург, який в 2016 році відмовив йому в заяві.

В 2011 році ОСОБА_1 у видавництві «Тріада плюс» м. Львова випустив книжку «Космач над ІІістинькою» в якій у Передмові на ст.6-12 знову перекрутив факти про ОСОБА_5, повторюючи те, що він вказував у книзі «Старожитності Косівщини», де переліченими вище Івано-Франківським міськими і Апеляційними судами позови ОСОБА_5 проти ОСОБА_1 були задоволені.

11.02.2013 ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_10 в Личаківський районний суд м. Львова, про захист своєї честі і гідності. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_1 знову виклав інформацію про ОСОБА_5 шляхом дезінформації, підтасуванням неправдивих звинувачень. Так, зокрема на ст. 9 - 10 Передмови до книги «Космач над Пістинькою» ОСОБА_1 здійснив підлог, де зі своєї позовної вимоги ст. 1 абзац 2 Рішення Івано-Франківського міського суду зазначив: «...Цьому діячеві Івано-Франківський міський суд 11 листопада 2005 року дав таку політичну характеристику: «Відповідач, працюючи на посаді голови Космацької сільської ради, в 1989 році негативно ставився до національної символіки України і переслідував студентів на позиціях історичної справедливості. Відповідач неодноразово порушував права громадян на отримання земельних ділянок.. .»/а.с.21-23/.

Таким чином всі звинувачення ОСОБА_1 в адрес ОСОБА_5 вже були предметом розгляду в Івано-Фрранківських міських судах, по яких були прийняті рішення про підтримку позовних вимог ОСОБА_5, тому потреби повторного розгляду немає.

Посилання на неправомірні дії ОСОБА_5, які посягнули на авторитет позивача ОСОБА_1 є надумані, так як Львівським апеляційним адміністративним судом від 11 червня 2015 справа №876/9998/13 не встановлено, що ОСОБА_5 посягав на його авторитет, репутацію і честь позивача, що ні сесією, ні заявником ОСОБА_5, щодо викладених фактів, тільки суд повинен розглядати претензії в судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що ж стосується звернень ОСОБА_5 до ОСОБА_11 керівника товариства «Гуцульщина» про запит - на інформацію згідно Закону України «Про доступ до публічної інформації», суд звертає увагу на наступне.

Відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації» та згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень та згідно ст.10 ЦПК України є змагальність сторін, тобто обов'язок доказування та рівність прав щодо доказів.

Таким чином, звернення ОСОБА_5 до товариства «Гуцульщина» у Львові є законним, адже він, як встановлено у судовому засіданні, просив підтвердження щодо поширення накладу книжки і це являється письмовим доказом у справі, а не посяганням на авторитет позивача.

Те саме стосується і слів позивача ОСОБА_10 «терору керівництва видавництва «Тріада плюс», адже ОСОБА_5 просив видати йому довідку про наклад книжки, яка являється доказом в суді.

Таким чином, ОСОБА_5 використано свої процесуальні права відповідно до законодавства, а це не є посяганням на авторитет позивача.

Щодо посилання позивача ОСОБА_10 на те, ніби - то ОСОБА_5 посягав на його авторитет, репутацію, честь творця об'єкта інтелектуальної власності у Личаківському районному судді м.Львова від 30 вересня 2013 року справа №2/463/797/13 теж є надуманими, так як у рішенні не встановлено, що він посягав на його авторитет і честь, а тільки вказано що позов ОСОБА_5 залишенно без задоволення через безпідставність вимог.

Зі змісту позовної заяви, вбачається, що ОСОБА_1 стверджує, що додаток до книжки «Старожитності Косівщини» не завірено печаткою, ні ОСОБА_7 - Франківським міським судом, ні виконавчою службою відділу юстиції, ні видавництвом «Лілея-НВ», суд з таким твердженням позивача не погоджується, з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що ні суд, ні виконавча служба не повинні ставити печатки на додатки до книжки. Що стосується видавництва «ОСОБА_6 - НВ», то в 2004 році на вимогу рішення ОСОБА_7 - Франківського міського суду №»2-184 від 05.10.2000 року та виконавчого листа від 03.08.2004 року, судовий виконавець та ОСОБА_5 підійшли до директора видавництва п. Василя Іваночка з відповідними рішеннями, внаслідок чого було виконано рішення суду та надруковано додаток до книжки «Старожитності Косівщини» в кількості 500 примірників. При зверненні до видавництва «Лілея НВ» з проханням письмово підтвердити, що даний факт мав місце в 2004 році, директор видавництва відмовився надати відповідь, зсилаючись на те, що ОСОБА_1 заборонив йому надавати таку інформацію.

Окрім цього, ОСОБА_12 вказує, що ніби - то рішення Івано-Франківського міського суду не втілено в життя, якщо так, то на вимогу ОСОБА_1С видавництво повинно виконати рішення суду.

30.09.2013 року в Личаківському районному суді м.Львова питання щодо книжки «Старожитності Косівщини», на яке посилається ОСОБА_10, не розглядалося. Справа слухалась тільки відносно книжки «Космач над Пістинькою».

Таким чином, подання ОСОБА_5 заяви до Космацької сільської ради не є посяганням на свободу наукової творчості, авторитет творця інтелектуальної власності, результати наукової праці.

Згідно ст.50 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає поняття та вичерпний перелік випадків порушення авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави до судового захисту. Зокрема: а) вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 нього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21 - 25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав; б) піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення; в)плагіат оприлюднення (опублікування), повністю або частково, чужого твору під іменем особи, яка не є автором цього твору; г) ввезення на митну територію України без дозволу осіб, які мають авторське право і (або) суміжні права, примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм, програм мовлення; д) вчинення дій, що створюють загрозу порушення авторського права і (або) суміжних прав; е) будь-які дії для свідомого обходу технічних засобів захисту авторського права і (або) суміжних прав, зокрема виготовлення, розповсюдження, ввезення з метою розповсюдження і застосування засобів для такого обходу; є) підроблення, зміна чи вилучення інформації, зокрема в електронній формі, про управління правами без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав чи особи, яка здійснює таке управління; ж)розповсюдження, ввезення на митну територію України з метою розповсюдження, публічне сповіщення об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, з яких без дозволу суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав вилучена чи змінена інформація про управління правами, зокрема в електронній формі.

Статтею 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що способи захисту авторських прав, та визначено умови, за яких суб'єкт авторського права може звернутись до суду за захистом. Зокрема, це - недотримання передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використання творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створення загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

Отже, в чому полягало порушення авторського права, які наслідки настали в результаті порушення авторського права та причинний зв'язок між порушенням та наслідком, що спричинило йому шкоду, під час розгляду справи, судом не встановлено, а позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підтвердили позовні вимоги позивача.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Отже, на підставі наведеного суд позбавлений можливості дати належну оцінку спірним правовідносинам, встановити наявність чи відсутність порушення прав позивача та захистити їх у передбачений законом спосіб, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Разом з тим, суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат, оскільки у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 76, 79, 169, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, Законом України «Про авторське право і суміжні права», суд, -

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд м. Львова протягом 10-ти днів після його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя Х.М. Мисько