АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/574/17 Головуючий у 1 - й інстанції: Макаренко І.О.
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Лапчевської О.Ф.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» Лисенка Сергія Владиславовича на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» до ОСОБА_5 про відшкодування понесених витрат, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» до ОСОБА_5 про відшкодування понесених витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» Лисенко СергійВладиславович подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Зазначив, що Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» було подано достатньо доказів на підтвердження вини ОСОБА_5 в дорожньо - транспортній пригоді, розміру заподіяних збитків та підстав виникнення у позивача права зворотньої вимоги, проте суд першої інстанції вказані докази безпідставно не врахував та обґрунтованих мотивів їх відхилення в рішенні не навів. Вважає, що вина відповідача в заподіянні майнової шкоди громадянину ОСОБА_6, з яким у позивача було укладено договір добровільного страхування, встановлена постановою суду у справі про адміністративне правопорушення, а тому, в силу положень ст. 61 ЦПК України, не підлягає повторному доведенню в ході вирішення цієї справи, що не було прийнято до уваги судом першої інстанції. Посилався на те, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам щодо законності та обґрунтованості, так як в ньому не наведено мотивів, з яких виходив суд, відхиляючи подані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» в обґрунтування своїх вимог докази.

В судовому засіданні представник позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» Лисенко Сергій Владиславович повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з"явився. про день та час слухання справи судом повідомлявся у встановленому законом порядку, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07 квітня 2015 року по вул. Курганівська в м. Києві сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6.

Внаслідок дорожньо - транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_2, зазнав механічних пошкоджень.

Майнові інтереси ОСОБА_6, пов'язані з користуванням автомобілем НОМЕР_2, були застраховані Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» на підставі договору добровільного страхування транспорту № 003267 від 27 жовтня 2014 року. Строк дії договору з 27 жовтня 2014 року до 26 жовтня 2015 року.

08 квітня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» з заявою про виплату страхового відшкодування.

08 травня 2015 року Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» складено страховий акт № 548, відповідно до якого страховик прийняв рішення, що подія, яка відбулася 07 квітня 2015 року, є страховим випадком. Розмір страхового відшкодування складає 100 710,41 грн. та визначений на підставі Звіту № 318/15 від 08 травня 2015 року.

Відповідно до вказаного Звіту про оцінку вартості майнової шкоди, завданої власнику транспортного засобу, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2, після дорожньо - транспортної пригоди складає 100 710,41 грн..

Оцінку розміру заподіяного збитку проведено суб'єктом оціночної діяльності ФОП «ОСОБА_7.». В ході проведення оціночного дослідження оцінювач шляхом направлення телеграми повідомляв ОСОБА_5 про проведення огляду постраждалого автомобіля, проте останній телеграму за місцем проживання не отримав, на огляд транспортного засобу не з'явився.

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 08 травня 2015 року та від 13 травня 2015 року, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» було виплачено ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 100 710,41 грн..

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте, у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи встановлених ст. 38 КУпАП строків накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито.

Цивільно - правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна» за Полісом АС № 5063747.

В березні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Надійна» звернулося до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» з вимогою про відшкодування витрат, понесених в зв'язку з виплатою страхового відшкодування ОСОБА_6.

19 травня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Провідна», в межах передбаченого Полісом АС № 5063747 ліміту в розмірі 50 000,00 грн., відшкодувало Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Надійна» витрати по сплаті страхового відшкодування на виконання договору добровільного страхування транспорту № 003267 на користь ОСОБА_6.

20 травня 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Надійна» звернулося до ОСОБА_5 з вимогою відшкодувати страховій компанії різницю між сплаченою на користь ОСОБА_6 сумою страхового відшкодування та отриманою від Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» виплатою, в розмірі 51 710,41 грн..

Вказана вимога ОСОБА_5 виконана не була, витрати Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна», понесені у зв'язку з виплатою страхової суми на користь ОСОБА_6, не відшкодовані.

Звертаючись до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення відшкодування в розмірі 51 710,41 грн., Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Надійна» посилалося на те, що ним було виплачено постраждалому внаслідок дорожньо - транспортної пригоди ОСОБА_6 страхове відшкодування, тобто, до позивача в межах суми фактичної виплати перейшло право вимоги, яке ОСОБА_6 мав до відповідача, як винуватця події, що свідчить про обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Відмовляючи Приватному акціонерному товариству «Страхова компанія «Надійна» в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 було закрито, його вини в дорожньо - транспортній пригоді не встановлено, при цьому позивачем не заявлено вимог про встановлення вини відповідача в ході вирішення цієї цивільної справи, а тому, виходячи з положень ст. 11 ЦПК України, так як суд розглядає справи лише в межах заявлених позовних вимог, правові підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам закону та дослідженим судом доказам, з наступних підстав.

Так, за змістом ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз'яснено, що в світлі ст. 61 ЦПК України, у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача.

Як вбачається зі змісту постанови Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_5 в дорожньо - транспортній пригоді, що мала місце 07 квітня 2015 року, кваліфікував його дії за ст. 124 КУпАП, проте закрив провадження у справі в зв'язку зі спливом строків накладення адміністративного стягнення.

Вказана постанова набрала законної сили, не скасована і наразі є чинною, а тому, викладені в ній висновки суду підлягають врахуванню при вирішенні вказаної справи, у відповідності до положень ст. 61 ЦПК України.

Суд першої інстанції при вирішенні даного спору зміст постанови Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, належним чином не дослідив, не звернув уваги на те, що за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку про вину ОСОБА_5 в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів (ст. 124 КУпАП), в зв'язку з чим помилково послався на те, що вина відповідача в заподіянні шкоди застрахованому транспортному засобу «Chevrolet Express», д.н.з. НОМЕР_3, не доведена і безпідставно відмовив в задоволенні позову.

Так, відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Стаття 993 ЦК України встановила, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Стаття 27 Закону України «Про страхування» закріплює, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: страховим актом № 546 від 08 травня 2015 року, видатковим касовим ордером від 08 травня 2015 року, видатковим касовим ордером від 13 травня 2015 року, підтверджується, що на виконаннядоговору добровільного страхування транспорту № 003267 від 27 жовтня 2014 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Надійна» сплатило на користь ОСОБА_6 страхове відшкодування в розмірі 100 710,41 грн..

Таким чином, виходячи з положень ст.ст. 993 ЦК України, 27 Закону України «Про страхування», до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна», в межах цієї виплати перейшло право вимоги, яке ОСОБА_6 мав до ОСОБА_5, як до винуватця дорожньо - транспортної пригоди, вина якого підтверджується постановою Печерського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, що набрала законної сили.

З огляду на таке, колегія судів вважає, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» про стягнення з відповідача витрат, понесених в зв'язку з виконанням умов договору добровільного страхування транспорту № 003267 від 27 жовтня 2014 року, ґрунтуються на положеннях закону.

В пункті 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначається, що сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, на користь особи що сплатила страхове відшкодування, визначається відповідно до правил статті 993 ЦК, тобто, в межах фактично понесених витрат.

На виконання своїх договірних зобов'язань за договором добровільного страхування транспорту № 003267 від 27 жовтня 2014 року страховиком було сплачено відшкодування в сумі 100 710,41 грн., тобто, саме таким є розмір фактично понесених позивачем витрат.

Відповідач ОСОБА_5 жодних заперечень щодо розміру розрахованого Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» страхового відшкодування в ході розгляду справи не подавав, будь-яких доводів щодо того, що завдана ОСОБА_6 матеріальна шкода оцінена невірно та в дійсності має менший розмір, ніж визначено в Звіті № 318/15 від 08 травня 2015 року, не зазначав, а тому, колегія суддів вважає вказану суму підтвердженою.

Одночасно, при визначенні суми відшкодування, яка підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, варто виходити також з положень ст. 1194 ЦК України, де зазначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Верховний Суд України в постанові від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2878цс15 роз'яснив, що за змістом статті 1194 ЦК України в системному зв'язку зі статтею 993 цього Кодексу та статтею 27 Закону України «Про страхування» можна дійти висновку про те, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, оскільки Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Провідна», як страховиком цивільно-правової відповідальності ОСОБА_5, було сплачено на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» 50 000,00 грн., виходячи з положень ст.ст. 993, 1194 ЦК України, з ОСОБА_5 на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактично понесеними страховиком витратами в розмірі 100 710,41 грн. та отриманою від страхової компанії відповідача виплатою в розмірі 50 000,00 грн., що становить 50 710,41 грн..

Враховуючи все вищевикладене в сукупності, оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» Лисенка Сергія Владиславовича є обґрунтованими, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» та стягнення з ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» у відшкодування сплаченої страхової виплати 50 710,41 грн..

Крім цього, враховуючи, що судом апеляційної інстанції рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову, вирішенню також підлягає питання щодо відшкодування судових витрат.

Так, згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 цієї статті, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При поданні до суду позову Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» було сплачено судовий збір в розмірі 1600,00 грн., при поданні апеляційної скарги - 1760,00 грн., а всього 3360,00 грн..

Також, Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Надійна» сплачено 590,00 грн. за направлення позивачу телеграми, з метою повідомлення про дату та час призначеного у справі судового засідання, що, у відповідності до положень ст. 84 ЦПК України, також відноситься до складу судових витрат.

З урахуванням положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем витрати в сукупному розмірі 3950,00 грн. підлягають відшкодуванню шляхом стягнення з відповідача ОСОБА_5 на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна».

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 979, 993, 1194 ЦК України, ст. 27 Закону України " Про страхування", ст.ст. 61, 88, 303, 307, 309, 313, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника позивача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» Лисенка Сергія Владиславовича задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» до ОСОБА_5 про відшкодування понесених витрат - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» () у відшкодування сплаченої страхової виплати 50 710,41 грн..

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Надійна» () у відшкодування судових витрат 3950,00 грн..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: