Справа № 367/6893/16-ц Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/962/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 29.06.2017
УХВАЛА

Іменем України

29 червня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Березовенко Р.В., Журби С.О.,

При секретарі Топольському В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року у справі за позовом Першого заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України до ОСОБА_2, треті особи: Міністерство екології та природних ресурсів України, Національний природний парк «Голосіївський» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Перший заступник прокурора Київської області звернувся до Ірпінського міського суду Київської області із позовом в інтересах Кабінету Міністрів України, в якому зазначив,що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2224/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Дорожній, 13 в смт. Коцюбинське» ОСОБА_3А затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га. для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_3А видано державний акт серії ЯЗ № 449608 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:043:0038, площею 0,15 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2010 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_2А і останньому було видано державний акт серії ЯЛ № 325145.

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 75924,42 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.06.2014 року, за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області було визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2224/25-5 та державний акт на право власності на землю серії ЯЗ № 449608.

Вищевказаним рішенням суду встановлено, що спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, Київської області, так як на момент прийняття рішення Коцюбинською селищною радою Київської області про надання у власність земельної ділянки першому власнику, межі смт. Коцюбинське, Київської області у встановленому законом порядку не були визначені та не встановлені, а тому спірне рішення Коцюбинської селищної ради Київської області не відповідає вимогам земельного законодавства.

Суд у вказаній справі встановив факт відсутності на час прийняття селищною радою рішення про надання першому власнику земельної ділянки будь-якої містобудівної чи іншої, передбаченої законом документації, яка б встановлювала межі смт. Коцюбинське Київської області, а також на підставі ст. ст. 116, 122, ч. 1 ст. 155, п. 12 розділу X «Перехідні положення» ЗК України дійшов обґрунтованого висновку про перевищення селищною радою повноважень щодо розпорядження землями, які знаходяться за межами населеного пункту, та недійсність такого рішення селищної ради.

Таким чином, для даної справи є преюдиціальним той факт, що приймаючи рішення про передачу земельної ділянки першому набувачу у власність, Коцюбинська селищна рада Київської області перевищила свої повноваження та розпорядилась землею, яка не знаходилась у віданні цього органу місцевого самоврядування, тобто, першому власнику земельна ділянка передана у власність неуповноваженим органом.

В подальшому встановлено, що Указом Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 «Про зміну меж національного природного парку «Голосїївський», його територію розширено на 6462,62 га. за рахунок земель Київського комунального обєднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд».

Згідно пояснювальної записки та проектних матеріалів до вищевказаного Указу Президента, розширення зазначеного заказника відбулось за рахунок лісових земель КП «Святошинське лісопаркове господарство», а саме, в тому числі його кварталів 100, 101, 110, 111, 113, 116, 117 Київського лісництва та кварталів 18, 27, 51 Святошинського лісництва.

В той же час, за інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14.07.2014 року № 472 та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.07.2015 року № А143/180 земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0042 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Білічанської філії НІШ «Голосїївський» попереднього функціонального зонування попадає в 113 квартал.

Таким чином, на даний час, спірна земельна ділянка розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку «Голосїївський».

Враховуючи, що спірна земельна ділянка перебуває у власності ОСОБА_2, витребувати її в порядку ст. 388 ЦК України можливо лише за позовом розпорядника цієї земельної ділянки на даний час, яким є Кабінет Міністрів України.

Позивач зазначає, що до прийняття Коцюбинською селищною радою Київської області вже скасованого рішення про надання у власність першому набувачу спірної земельної ділянки, остання належала до земель державної власності виходячи з наступного.

Як вже зазначалось вище, спірна земельна ділянка знаходиться на землях Святошинського лісопаркового господарства, тобто відносилась до земель лісогосподарського призначення.

Згідно інформації Українського державного проектного лісовпорядного виробничого обєднання ВО «Укрдержліспроект» від 08.10.2014 року, спірна територія була лісами ще з радянських часів. Так, на підставі Постанови ЦК КПУ і Ради Міністрів УРСР від 20.06.1956 року № 673 та рішення виконкому Київської міської ради від 07.08.1956 року № 1186 створено Святошинське лісопаркове господарство, яке ввійшло до складу управління земельної зони м. Києва. Загальна площа Святошинського лісопаркового господарства на момент створення становила 14167 га. Згідно розпорядження Київської міської державної адміністрації № 2715 від 17.12.2001року, на виконання рішення Київської міської ради від 02.10.2001року № 59/1493, перейменовано: Київське державне комунальне обєднання зеленого будівництва «Київзеленбуд» на Київське комунальне обєднання зеленого будівництва та експлуатацій «Київзеленбуд»; державне комунальне підприємство Святошинське лісопаркове господарство на комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство». Лісовпорядні роботи проводились в 1945-1946, 1952-1959, 1969, 1979, 1989, 1999, 2009 роках.

З урахуванням інформації ВО «Укрдержліспроект», спірна територія була і залишається землями лісогосподарського призначення.

Так як спірна земельна ділянка знаходиться поза межами смт. Коцюбинське, Київської області та враховуючи вимоги п. 12 Перехідних положень ЗК України (в редакції станом на момент прийняття спірних рішень Коцюбинською селищною радою), остання і після прийняття нового ЗК України продовжувала перебувати у державній власності, а отже, селищна рада не мала права нею розпоряджатись.

З огляду на те, що на даний час спірна земельна ділянка відноситься до лісових земель та розташована на території обєкту природно-заповідного фонду, розпорядником її є Кабінет Міністрів України.

Спірна земельна ділянка вибула з власності держави поза волею належного розпорядника землі, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, а тому існують всі правові підстави для витребування її з незаконного володіння ОСОБА_2А на підставі ст. 388 ЦК України.

Позивач зазначає, що відповідач по справі зобовязаний був знати, а отже повинен був передбачати можливу приналежність цієї земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення, які відповідно до ст. 84 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність, а отже, і про незаконність її відведення першому власнику.

Таким чином, викладені вище обставини, за яких ОСОБА_2А була придбана спірна земельна ділянка, виключають добросовісність останнього, та надають підстави суду витребувати у нього ділянку в порядку ст. 388 ЦК України за будь-яких умов.

За таких обставин, позивач просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі Кабінету Міністрів України земельну ділянку площею 0,15 га. з кадастровим номером :01:043:0038, вартістю 75924,42 грн.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 17.11. 2016 року позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Перший заступник прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просив, скасувати заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2016 року, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог. Зазначив, що заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2016 року є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального права, суд першої інстанції при розгляді справи застосував до даних правовідносин норми закону, які не підлягають застосуванню.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2016 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Першого заступника прокурора Київської області не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право у порядку,встановленому цим Кодексом,звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу,в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб,які беруть участь у справі.

За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини,встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ,у яких беруть участь ті самі особи або особа,щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2224/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Дорожній 13 в смт. Коцюбинське», ОСОБА_3А затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,15 га. для вказаних цілей.

На підставі зазначеного рішення, ОСОБА_3А видано державний акт серії ЯЗ № 449608 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:043:0038, площею 0,15 га., для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30.12.2010 року, вказану земельну ділянку придбав ОСОБА_2А і останньому було видано державний акт серії ЯЛ № 325145.

Вартість земельної ділянки за вказаним договором купівлі-продажу становить 75924,42 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.06.2014 року, за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області було визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2224/25-5 та державний акт на право власності на землю серії ЯЗ № 449608.

Позивач, ставлячи питання про витребування вказаної земельної ділянки із чужого незаконного володіння, посилається на ті обставини, що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісогосподарського призначення, розташована на території обєкту природно-заповідного фонду - Національного природного парку «Голосіївський» та незаконно вибула із власності держави в особі Кабінету Міністрів України.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1, 2, 3 п. г. ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов»язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЗК України (в редакції 1990 року) землями лісового фонду визнаються землі, вкриті лісом, а також не вкриті лісом, але надані для потреб лісового господарства. Землі лісового фонду використовуються за цільовим призначенням для ведення лісового господарства.

У ст. 17 Лісового кодексу України передбачено, що у постійне користування ліси на землях державної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Статтею 55 ЗК України визначено, що до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках.

Згідно ст. 56 ЗК України землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Статтями 7, 8 Лісового кодексу України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.

Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності. У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.

В ст. 57 ЗК України земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.

Частиною 1 ст. 17 Лісового кодексу також встановлено, що у постійне користування ліси на землях саме державної власності, для ведення лісового господарства, без встановлення строку надаються спеціалізованим державним лісогосподарським підприємствам, іншим державним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані лісогосподарські підрозділи.

Частиною 4 ст. 17 Лісового кодексу передбачено, що право постійного користування лісами посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Згідно ст. 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, серед іншого, і розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Компетенція Кабінету Міністрів України визначена ст.ст. 122, 149 ЗК України.

Зокрема, відповідно до ч. 9 ст. 149 ЗК України, Кабінет Міністрів України вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні, серед іншого і ліси для нелісогосподарських потреб, а також земельні ділянки природоохоронного призначення, крім випадків, визначених частинами 5 - 8 цієї статті, та у випадках, визначених ст. 150 цього Кодексу.

Як уже зазначалось раніше, рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27.06.2014 року, за позовом прокурора м. Ірпеня Київської області до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_3А, ОСОБА_2А, третя особа: КП «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсним рішення ради, державного акту на право власності на землю, було визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради Київської області від 25.12.2008 року № 2224/25-5, визнано недійсним державний акт серії ЯЗ № 449608 на право власності на земельну ділянку, кадастровий номер :01:043:0038, виданий ОСОБА_3

Даними судовими рішеннями було встановлено, що спірна земельна ділянка не відноситься до земель лісогосподарського призначення.

Як вбачається із зазначеного рішення Ірпінського міського суду Київської області , суд не прийняв до уваги посилання позивача - прокурора м. Ірпеня Київської області на ті обставини , що спірна земельна ділянка відноситься до земель лісового фонду, що дана земельна ділянка перебувала в постійному користуванні КП «Святошинське лісопаркове господарство», що не було проведено процедури вилучення та зміни цільового призначення спірної земельної ділянки із земель лісового фонду на землі житлової забудови, а також що не була проведена експертизи по проекту землеустрою, так як постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 23.12.2011 року, що залишена в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 09.10.2012 року у справі за позовом Київської міської ради до Державного управління навколишнього природного середовища в м. Києві, Київського обласного управління лісового та мисливського господарства, Ірпінської міської ради, Коцюбинської селищної ради, за участю прокуратури м. Києва, треті особи: Державне агентство земельних ресурсів України, КП «Святошинське лісопаркове господарство», КП КОР «Обласний лісгосп», Київська обласна державна адміністрація, Державне управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Державне агентство лісових ресурсів України, про визнання бездіяльності протиправною, рішень нечинними та їх скасування, зобовязання вчинити дії, було встановлено, що у КП «Святошинське лісопаркове господарство» відсутні правовстановлюючі документи на спірні території, зокрема, КП «Святошинське лісопаркове господарство» не є державним лісогосподарським підприємством та у останнього відсутні документи, що підтверджують право користування на раніше надані землі.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ч 3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи, що судовими рішеннями, яке набрало законної сили у справі, по якій брали участь ті самі особи, встановлені обставини, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0038 не відноситься до земель лісогосподарського призначення, то дані обставини відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді даної справи.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що спірна земельна ділянка передавалась у власність ОСОБА_3 рішенням Коцюбинської селищної ради Київської області у 2008 році.

Позивач, при подачі позову до суду не надав жодного доказу на підтвердження тих обставин, що станом на 2008 рік вказана земельна ділянка обліковувалась як землі лісового господарства або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення і що станом на 2008 рік розпорядником спірної земельної ділянки була держава в особі Кабінету Міністрів України.

Позивач посилається на ті обставини, що за інформацією КП «Святошинське лісопаркове господарство» від 14.07.2014 року № 472 та акту перевірки Державної інспекції сільського господарства в Київській області від 03.07.2016 року № А143/180 земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0038 відповідно до картосхеми, території перспективної для створення Святошинсько-Білічанської філії НІШ «Голосїївський» попереднього функціонального зонування попадає в 113 квартал, та на даний час, розташована на землях природно-заповідного фонду, а саме, Національного природного парку «Голосїївський».

Однак, у судовому засіданні встановлено, що межі Національного природного парк «Голосіївський» відповідно до Указу Президента України від 01.05.2014 року № 446/2014 «Про зміну меж Національного природного парку «Голосіївський», згідно якого територію парку було розширено на 6462,62 га., та за рахунок земель Київського комунального об»єднання зеленого будівництва та експлуатації зелених насаджень «Київзеленбуд» не визначені і зазначений акт від 03.07.2016 року вказує лише про попереднє функціональне зонування.

Щодо листів Державного агентства лісових ресурсів України ВО «Укрдержліспроект», колегія суддів вважає, що із змісту вказаних листів не вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0038 обліковувалась як землі лісогосподарського призначення, або ліси для не лісогосподарських потреб, або земельні ділянки природоохоронного призначення, і якщо обліковувались, то згідно яких планово-картографічних матеріалів.

Крім вказаного, колегія суддів звертає увагу на те, що Указ Президента України № 446/2014 «Про зміну меж Національного природного парку «Голосіївський» був виданий 01.05.2014 року, а спірна земельна ділянка передана у власність громадянинові у 2008 році.

Враховуючи викладені обставини, а також те, що позивач не надав суду доказів того, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером :01:043:0038 незаконно вибула із володіння держави в особі Кабінету Міністрів України, тому, колегія суддів приходить до висновку про те, що Ірпінський міський суд Київської області на законних підставах відмовив Заступнику прокурора Київської області в задоволенні позовних вимог.

Так як Ірпінський міський суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, в звязку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області необхідно відхилити, а заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17.11.2016 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Заступника прокурора Київської області в інтересах Кабінету Міністрів України відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: