Єдиний унікальний номер 183/6534/16 Номер провадження 22-ц/775/1724/2017
Головуючий у 1 інстанції: Хомченко Л.І. Єдиний унікальний номер 183/6534/16
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1724/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Груіцької Л.О., Новосядлої В.М.,

за участю секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради Донецької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року визначено місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем мешкання його матері ОСОБА_3 за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Спаська, 8 а, кв.8, стягнено з відповідача на користь позивачки судовий збір в сумі 640 грн..

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування фактичних обставин справи, не дослідження і не надання належної оцінки наявним у справі доказам, не сприяння судом повному, обєктивному та неупередженому розгляду. Суд розглянув справу без його участі, не попередивши його про час та місце розгляду справи. Так, в судовому засіданні 15.08.2017 року було задоволено його клопотання про відкладання розгляду справи у звязку із необхідністю залучення важливих медичних документів та інших доказів та наступну дату судового засідання було призначено на 21.08.2017 року. В цей день він не зміг зявитись до суду, так як терміново виїхав по роботі в інше місто. Про наступне судове засідання ні він ні його представник попереджені не були, лише у вересні 2017 року від свого представника він дізнався, що 29 серпня 2017 року у справі ухвалене рішення. Суд фактично сприяв стороні позивача, що знайшло своє відображення у відсутності неупередженості. Вимоги позивача були безпідставні, в суді не було надано жодного доказу, який міг би ствердити той факт, що батько дитини не відповідає певним вимогам, як особа, з якою не можна залишити неповнолітню дитину. З наданих доказів видно, що як батько так і матір створили належні житлові умови для виховання та розвитку сина, хоч у батька житло все ж таки у власності, а у матері воно орендоване. Однак, той факт, що тричі на рік мати віддавала дитину фактично до інтернату, зовсім не знайшов свого відображення при винесенні рішення. За місцем його проживання створені всі необхідні умови для проживання дитини, він здійснює матеріальне забезпечення сина. За адвокатським запитом його представника син був обстежений психотерапевтом, професором, доктором медичних наук на предмет емоційно-психологічного стану сина, у відповіді зазначено, що емоційно психологічний стан дитини суттєво залежить від його місця проживання, примусове відібрання від батька та повернення до попередніх умов проживання можуть призвести до суттєвого погіршення його психічного функціонування та дестабілізації емоційно психологічного стану. Ця відповідь носить дуже важливу інформацію для винесення рішення у справі, однак він був позбавлений права надати її суду. У висновку органу опіки та піклування Бахмутської міської ради зазначено, що син виявив бажання проживати з батьком, однак це не взято судом до уваги. Задоволення позовних вимог може призвести до маніпуляцій щодо проживання малолітньої дитини, внаслідок чого він буде позбавлений можливості приймати участь у вихованні сина. Натомість він жодного разу не чинив перешкод у спілкуванні матері з сином. Проживання сина з ним не є розлученням дитини з матірю, яка не позбавлена можливості брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

В засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримувала апеляційну скаргу та наполягала на її задоволенні, позивачка ОСОБА_3 та її представники ОСОБА_5, ОСОБА_6 проти скарги заперечували та просили рішення залишити без зміни.

Відповідач ОСОБА_1 та представник третьої особи в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені. Від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника.

Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог матеріального і процесуального права.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони є батьками неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2016 року шлюб між сторонами розірвано, рішення набрало законної сили 26 липня 2016 року.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 жовтня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_7, стягнуто із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 700 грн. щомісяця, починаючи з 02 серпня 2016 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили 17 жовтня 2016 року. Вказаним рішенням встановлено, що дитина проживає з матірю, знаходиться на її утриманні.

Згідно довідки від 20 лютого 2017 року №1507 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_7 її зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, фактичне місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_3.

У даній справі 17 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Просив зобовязати ОСОБА_7 усунути перешкоди у його спілкуванні з сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити спосіб його участі у спілкуванні та вихованні дитини, зобовязавши ОСОБА_7 надати можливість спільного відпочинку шляхом проведення дитиною одного тижня раз на місць з ним, батьком, під час його приїзду до місця проживання відповідачки.

03 січня 2017 року ОСОБА_7 звернулась із зустрічним позовом про відібрання і негайне повернення дитини, посилаючись на те, що 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 забрав дитину із дитячого закладу КЗ «Спеціалізований центр медико соціальної реабілітації дітей» та не повернув до вказаного закладу у визначений час, натомість привіз дитину у місто Бахмут за місцем свого спільного проживання разом із його матірю.

17 лютого 2017 року ОСОБА_7 зареєструвала шлюб з ОСОБА_5, після реєстрації шлюбу їй було присвоєно прізвище ОСОБА_5.

10 березня 2017 року ОСОБА_5 (ОСОБА_7М.) подала уточнений зустрічний позов, у якому просила визначити місце проживання сина з нею.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 подав заяву про залишення його позову про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею без розгляду.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2017 року позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини і спілкуванні з нею залишена без розгляду.

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 травня 2017 року справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини передана на розгляд Бахмутського міськрайонного суду Донецької області.

ОСОБА_3, уточнивши позовні вимоги, просила визначити місце проживання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_8 з нею за місцем її мешкання за адресою: АДРЕСА_1..

Отже, судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин сторони проживали окремо, при цьому малолітній син сторін проживав із матірю у м. Новомосковську Дніпропетровської області.

Дитина має ряд захворювань, перебувала на обліку у закладах охорони здоровя у м. Бахмуті та, після переїзду матері у м. Новомосковськ перебувала на обліку у вузьких спеціалістів у м. Новомосковську.

З 13.09.2016 року ОСОБА_4 є вихованцем логопедичної групи №7 «Бджілка» комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла садок) комбінованого типу №7 «Ластівка» у місті Новомосковську Дніпропетровської області (а.с.42, 157).

За рекомендацією сімейного лікаря з 28 жовтня 2016 року хлопчика було направлено до реабілітаційного центру санаторного типу у м. Дніпро (а.с.158).

Згідно з випискою із медичної амбулаторної карти ОСОБА_4 дитина перебувала в стаціонарі Комунального закладу «Спеціалізований центр медико соціальної реабілітації дітей» Департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації з 28.10.2016 року по 21.11.2016 року з діагнозами затримка психомовного розвитку у вигляді загального недорозвинення мови III рівня, сенсорна алалія, плоско вальгусна установка стоп та нижніх кінцівок. В центр дитину привезла мама з необхідними документами. Обовязковою умовою Центру є перебування дітей цілодобово. За увесь час перебування до дитини приїздила тільки мама, яка виконувала всі рекомендації та призначення лікарів і педагогів. 21 листопада 2016 року о 10.00 год. до дитини приїхала мати, привезла необхідні медикаменти, призначені неврологом, відвідала з дитиною заняття у логопеда, після чого відвела її у групу на обід, згідно з режимом о 12год. 20 хв. покинула територію центру. О 13.00 годині прийшов батько дитини ОСОБА_1, категорично наполягав на відвіданні сина, незважаючи на режим дня ( з 13.00 год. до 15.30 год. денний сон) та написавши заяву, що візьме дитину на прогулянку і поверне о 15 год. 30 хвилин, забрав дитину та не повернув. Після неодноразових телефонних дзвінків відповів, що передумав повертати дитину, чим перервав курс розпочатої реабілітації та медикаментозного лікування. (а.с.28 -30).

За інформацією Комунального закладу «Спеціалізований центр медико соціальної реабілітації дітей» Департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації дитина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 вперше надійшов у Центр за направленням лікаря невролога 23.02.2015 року з діагнозом «Затримка психомовного розвитку на резидуальному фоні» для обстеження і лікування. Виписаний 29.05.2015 року з діагнозом «Синдром мінімальної мозкової дисфункції. Загальне недорозвинення мовлення I рівня». З 29.02.2016 року по 30.03.2016 року перебував у Центрі з діагнозом «Синдром мінімальної мозкової дисфункції. Загальне недорозвинення мовлення II рівня» за направленням лікаря. З 28.07.2016 року по 31.08.2016 перебував у Центрі року з діагнозом «Затримка мовленнєвого розвитку. Загальне недорозвинення мовлення II рівня. Вальгусна установка стоп» за направленням сімейного лікаря. З 28.10.2016 року по 21.11.2016 року перебував у Центрі з діагнозом «Затримка психомовного розвитку у вигляді загального недорозвинення мови III рівня, сенсорна алалія, плоско вальгусна установка стоп та нижніх кінцівок», був виписаний достроково, у звязку з тим, що його самочинно забрав батько ОСОБА_1 21.11.2016 року, чим перервав реабілітаційне лікування дитини. ( а.с.171).

З приводу перешкод у спілкуванні з сином з боку відповідача та його матері позивачка зверталась у листопаді грудні 2016 року в Самарське відділення поліції Дніпровського ВП ГУНП України в Дніпропетровській області, у Бахмутський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Донецькій області, в Управління молодіжної політики та у справах дітей Бахмутської міської ради, у звязку з чим їй надавались відповіді про проведення профілактичної бесіди із ОСОБА_9, про звернення за захистом своїх прав до суду (а. с. 34-37, 63-65).

Згідно висновку органу опіки та піклування Бахмутської міської ради від 04.07.2017 року про доцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, разом із матірю ОСОБА_3, виходячи з інтересів малолітньої дитини цей орган вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з матірю (а.с.121-124).

Встановлено, що позивач і відповідач є фізичними особами підприємцями, обидва позитивно характеризуються за місцем проживання. Актами обстеження умов проживання кожного з батьків встановлено, що ОСОБА_3 проживає у трьохкімнатній орендованій квартирі у м. Новомосковську, ОСОБА_1 проживає із своїми батьками у будинку, що складається з трьох кімнат у м. Бахмуті, за місцем проживання кожної із сторін створені належні побутові умови для проживання дитини.(а.с.70, 123).

Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частинами 1, 3 статті 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

За частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановив, що кожен із сторін має належну побутові умови для проживання дитини та джерело існування, після припинення шлюбних відносин дитина залишилась проживати з матірю, з 21 листопада 2016 року відповідач без погодження з матірю дитини самовільно змінив місце проживання дитини. Враховуючи вказані обставини, а також вік дитини, стан її здоровя, висновок органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання дитини з матірю суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_3 та визначення місця проживання дитини з нею.

Доводи апеляційної скарги щодо розгляду справи за відсутності відповідача та його представника не можуть бути підставою для скасування рішення та відмови у позові, як про це просить заявник апеляційної скарги. Із справи вбачається, що вона розглядалась судами з листопада 2016 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області, після залишення без розгляду первісного позову ОСОБА_1 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначення способу участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею ухвалою від 26 травня 2017 року справа за позовом ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини була передана на розгляд Бахмутського міськрайонного суду Донецької області. 15 серпня 2017 року відповідач та його представник приймали участь в судовому розгляді, надавали пояснення та заявляли клопотання. Про розгляд справи 29 серпня 2017 року відповідач та його представник повідомлялись телефонограмами (а.с.166, 167).

Із доданої до апеляційної скарги копії відповіді доктора медичних наук, професора ОСОБА_10 на адвокатський запит від 04.09.2017 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 вперше звернувся на консультативний прийом разом із дитиною ОСОБА_4 23 лютого 2017 року та повторно проведено обстеження дитини 29 серпня 2017 року також за само зверненням батька. Емоційно психологічний стан дитини та його розвиток не відповідають біологічному віку дитини, спостерігається затримка психічного розвитку, однак, помітним є поліпшення у сферах інтелекту (надбання нових навичок та знань) та емоцій (поліпшення настрою, зниження рівня тривожності, відсутність страхів). Поведінка дитини свідчить про наявність стійкого емоційного контакту з батьком, дитина постійно підходить до нього, притуляється, бере його заруку. Оскільки емоційно психологічний стан дитини суттєво залежить від його місця проживання, примусове відібрання від батька та повернення до попередніх умов проживання може призвести до суттєвого погіршення його психічного функціонування та дестабілізації емоційно психологічного стану.

Вказана копія відповіді не може бути підставою для скасування рішення та відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дитини з матірю, оскільки обстеження дитини проводилось без участі матері.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що тричі на рік мати віддавала дитину фактично до інтернату не спростовує висновків суду, оскільки матеріалами справи підтверджено перебування дитини в стаціонарі Комунального закладу «Спеціалізований центр медико соціальної реабілітації дітей» Департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації за направленням лікарів з метою обстеження і лікування. Будь яких належних та допустимих доказів того, що перебування та лікування дитини у вказаному центрі не відповідало інтересам дитини не надано.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що судом не прийнято до уваги зазначення у висновку органу опіки та піклування про те, що син виявив бажання проживати з батьком також не є підставою для скасування рішення, виходячи з віку дитини та оскільки згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та захищати права та інтереси дитини. При визначенні місця проживання дитини у разі окремого проживання батьків застосовується принцип забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

З врахуванням встановлених у справі фактичних обставин, віку дитини, стану її здоровя, визначення місця проживання дитини з матірю відповідає інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 29 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: Л.О. Груіцька

ОСОБА_11