АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/602/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1253/К/17 суддя Тимошенко Т.І
Категорія - 26 (I) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

із секретарем: Борщ А.А.,

за участю: представника Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі - ОСОБА_3 «ЦГЗК») про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 зазначив, що, він працював на підприємстві відповідача з 22 січня 1979 року по 21 червня 1982 року слюсарем з ремонту гірничого устаткування кар'єру, з 21 червня 1982 року по 01 січня 1985 року помічником машиніста екскаватора кар'єра, з 01 січня 1985 року по 01 квітня 2004 року машиністом екскаватора кар'єра 1-2, з 01 квітня 2004 року по 28 березня 2005 року машиністом екскаватора на добувно-екскаваторній дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, з 28 березня 2005 року по 01 серпня 2006 року машиніст екскаватора на добувній екскаваторній дільниці по навантаженню гірничої маси в автомобільний транспорт Глеюватського кар'єру, з 01 серпня 2006 року по 01 вересня 2011 року машиністом екскаватора виробничої екскаваторної дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, з 01 вересня 2011 року по 16 червня 2016 року машиністом екскаватора у кар'єрі 6 розряду виробничої екскаваторної дільниці № 3 Глеюватського кар'єру, 16 червня 2016 року звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини від 11 лютого 2016 року протокол № 247 йому встановлене професійне захворювання з остаточним діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою II ст., ст.2, гіпертензивне серце. СН 0-1 ст. Ризик 2, у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двобічним плечолопатковим переартрозом, остеоартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів, костей та трофічними порушеннями на кистях.

Комісія, в складі представників підприємства, Фонду соціального страхування, лікувального закладу провела розслідування профзахворювання та склала ОСОБА_4 розслідування профзахворювання. В пункті 17 ОСОБА_4 розслідування зазначено, що причиною отримання профзахворювання являється перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК серії 12 AAA № 043182 від 06 жовтня 2016 року йому первинно було встановлено 40 % втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з вібраційнійною хворобою та 3-тя група інвалідності пов'язана з професійним захворюванням.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у сумі 550 000,00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн. без утримання податків та зборів.

Стягнуто з ПАТ «ЦГЗК» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

В іншій частині в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, посилаючись на те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_3 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання, зазначає, що факт заподіяння моральних страждань не підтверджений достовірними доказами; розмір моральної шкоди необґрунтований.

Представник відповідача посилається й на те, що судом не досліджено, що в діях відповідача відсутній такий елемент правопорушення як протиправність поведінки відповідача, який не приховував від позивача важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, тобто протиправних дій відносно позивача не вчиняв.

При цьому, при укладенні трудового договору позивач був під підпис ознайомлений із наявністю шкідливих умов праці та не ставив питання про розірвання трудового договору у звязку з порушенням роботодавцем законодавства про охорону праці. Зважаючи ж на те, що ст. 14 Закону України «Про охорону праці» саме на працівника покладено обовязок дбати про особисту безпеку та здоровя, представник відповідача вважає, що професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його власного недбайливого ставлення до свого здоровя, тоді як роботодавець забезпечував позивача засобами колективного та індивідуального захисту і скорочував час дії шкідливих виробничих факторів (надавав позивачу додаткову відпустку).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві відповідача з 22 січня 1979 року по 21 червня 1982 рік слюсарем з ремонту гірничого устаткування кар'єру, з 21 червня 1982 року по 01 січня 1985 року помічником машиніста екскаватора кар'єра, з 01 січня 1985 року по 01 квітня 2004 року машиністом екскаватора кар'єра 1-2, з 01 квітня 2004 року по 28 березня 2005 року машиністом екскаватора на добувно-екскаваторній дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, з 28 березня 2005 року по 01 серпня 2006 року машиніст екскаватора на добувній екскаваторній дільниці по навантаженню гірничої маси в автомобільний транспорт Глеюватського кар'єру, з 01 серпня 2006 року по 01 вересня 2011 року машиністом екскаватора виробничої екскаваторної дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, з 01 вересня 2011 року по 16 червня 2016 року машиністом екскаватора у кар'єрі 6 розряду виробничої екскаваторної дільниці № 3 Глеюватського кар'єру, 16 червня 2016 року звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію.

Висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання Українського НДІ промислової медицини від 11 лютого 2016 року протокол № 247 ОСОБА_2 встановлене професійне захворювання з остаточним діагнозом: вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом, ускладнений гіпертонічною хворобою II ст., ст.2, гіпертензивне серце. СН 0-1 ст. Ризик 2, у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом, двобічним плечолопатковим переартрозом, остеоартрозом в поєднанні з періартрозом ліктьових і колінних суглобів, деформуючим артрозом дрібних суглобів, костей та трофічними порушеннями на кистях.

Лікарями йому протипоказана робота в несприятливого мікроклімату, в тому числі важка фізична праця.

За висновком медико-соціальної експертної комісії серії 12 AAA № 043182 від 06 жовтня 2016 року позивачу ОСОБА_2 первинно було встановлено 40 % втрати професійної працездатності безстроково у зв'язку з вібраційнійною хворобою та 3-тя група інвалідності пов'язана з професійним захворюванням.

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 липня 2016 року форми П-4 позивач ОСОБА_2, працював в шкідливих умовах праці. Саме у цьому акті зазначено, що усі показники шкідливого впливу на здоровя працівника мають місце, так вони значно перевищують встановлені норми.

Так, умови праці машиніста екскаватора у кар'єрі за рівнем загальної вібрації відносяться до 3-го класу 1-го ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень в дБ 62 при гранично допустимому 59дБ. ОСОБА_4 до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці машиніста екскаватора виробничої екскаваторної дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, та машиніста екскаватора дільниці № 3 Глеюватського кар'єру умови праці робочого місця позивача, згідно до встановлених законом норм значно перевищували гранично - допустимі норми: за рівнем шуму, за рівнем вібрації, за рівнем важкості праці та за рівнем запиленості.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_2, наявності правових підстав для часткового задоволення позову та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08 липня 2016 року форми П-4 позивач ОСОБА_2, працював в шкідливих умовах праці. Саме у цьому акті зазначено, що усі показники шкідливого впливу на здоровя працівника мають місце, так вони значно перевищують встановлені норми.

Так, умови праці машиніста екскаватора у кар'єрі за рівнем загальної вібрації відносяться до 3-го класу 1-го ступеню шкідливості. Вібрація загальна транспортно-технологічна, рівень в дБ 62 при гранично допустимому 59дБ. ОСОБА_4 до санітарно-гігієнічної характеристики умов праці машиніста екскаватора виробничої екскаваторної дільниці № 1 Глеюватського кар'єру, та машиніста екскаватора дільниці № 3 Глеюватського кар'єру умови праці робочого місця позивача, згідно до встановлених законом норм значно перевищували гранично - допустимі норми: за рівнем шуму, за рівнем вібрації, за рівнем важкості праці та за рівнем запиленості.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що самим фактом втрати позивачем професійної працездатності у зв'язку з професійним захворюванням, яке виникло через вплив шкідливих факторів під час роботи протягом тривалого часу на підприємстві ПАТ «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» йому спричинена моральна шкода, яка згідно ст. 237-1 КЗпП України може бути відшкодована одноразово за рахунок відповідача.

Вказані вище обставини спростовують доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивач не надав доказів того, що саме робота на ОСОБА_3 «ЦГЗК» стала причиною його професійного захворювання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з професійним захворюванням, що підтверджується виписками - епікризами (а.с.12-13,14,15-16,17,18,19), та полягає у фізичному болі та стражданнях яких він зазнав та продовжує зазнавати, в звязку з професійним захворюванням змінилися його образ та якість життя.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, та відхиляє доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру моральної шкоди з огляду на наступне.

Так, відповідно до розяснень, викладених у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Стягуючи з відповідача ОСОБА_3 "ЦГЗК" на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 25000 грн., суд першої інстанції врахував характер отриманого професійного захворювання, стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на ОСОБА_3 "ЦГЗК", відсоток втрати ним професійної працездатності, стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат»відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 06 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: