УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Номер провадження

№ 4-с/311/12/2017

07 листопада 2017 року місто Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Степаненко Ю.А.

за участі секретаря Шак О.В.

за участю: заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

державного виконавця Юрової А.А.

представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка скаргу:

представника за довіреністю ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, заінтересовані особи: Василівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, державний виконавець Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк», ОСОБА_5, про визнання дій неправомірними та зобовязання не вчиняти виконавчі дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Василівського районного суду Запорізької області звернувся представник за довіреністю ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1, зі скаргою, на обґрунтування якої зазначає, що поштовим відправленням за №994 від 26 серпня 2016 року на адресу ОСОБА_6 надійшла Вимога державного виконавця Василівського РВДВС ГТУЮ у Запорізькій області за №18471/6 від 25 серпня 2016 року, що складена ОСОБА_4, щодо проведення виконавчих дій з виселення ОСОБА_1 із квартири АДРЕСА_1 за виконавчим провадженням №44044339 від 17 липня 2014 року, що відкрите на підставі рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29 січня 2014 року у справі №311/5094/13-ц за позовом : ПАТ КБ «ПриватБанк» від 24 жовтня 2013 року до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором від 11 квітня 2007 року за № ZPDNDA00002245.

Згідно до інформації, що міститься у листі ПАТ «Акцент-Банк» від 04 квітня 2016 року за №20.1.0.0.0/7- 160329/82 , у відповідності до договору відступлення прав вимоги за договором №DNL0AE00006602 від 13 квітня 2007 року, право кредитора від ЗАТ КБ «ПриватБанк» перейшло до ПАТ «Акцент БАНК».

За таких обставин, ПАТ КБ «ПриватБанк» не є належним кредитодавцем і не має належних правових підстав на звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: на квартиру АДРЕСА_2.

Факт відступлення прав вимоги за вказаним кредитним договором є предметом судового розгляду апеляційним судом Запорізької області апеляційної скарги ОСОБА_1 (провадження № 22-ц/778/3174/16 у справі за є.у.н. 311/1074/16-ц) на ухвалу Василівського районного суду від 30 травня 2016 року у справі за є.у.н. 311/1074/16-ц провадження № 8/311/4/2016. Розгляд справи призначено на 20 вересня 2016 року.

Зазначена житлова квартира є єдиним житловим приміщення ОСОБА_1

ОСОБА_1, як іпотекодавець, неодноразово надавала інформацію до Василівського районного відділу державної виконавчої служби про наявність договору відступлення прав вимоги між ЗАТ КБ «ПриватБанк», як кредитора, та ПАТ «Акцент Банк», як нового кредитора. Проте, кожен раз новий державний виконавець, який супроводжує виконавче провадження, направляє вимоги щодо проведення виконавчих дій, повязаних із виселенням із квартири, керуючись заявами ПАТ КБ «ПриватБанк», що ґрунтуються на завідомо неправосудному рішенні Василівського районного суду, яким саме цей банк визнано стягувачем.

Представник ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 просить суд:

-визнати дії державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_4 щодо призначення на 10-00 годину 07 вересня 2016 року проведення виконавчих дій, повязаних з виселенням із квартири АДРЕСА_3 ОСОБА_1 неправомірними;

-заборонити Василівському районному відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, вчиняти будь-які виконавчі дії у квартирі АДРЕСА_4 на підставі виконавчих документів, що видані Василівським районним судом Запорізької області у цивільній справі №311/5094/13-ц від 29 січня 2014 року.

В судовому засіданні заявниця ОСОБА_1 скаргу підтримала з підстав, викладених у скарзі, просить суд її задовольнити.

Також вона пояснила, що була повідомлена державним виконавцем про проведення 07.09.2016 року виконавчих дій щодо її виселення з квартири АДРЕСА_5, однак, не виявила бажання приймати у цьому участі, перебувала на роботі.

В судовому засіданні представник заявниці ОСОБА_1 в особі ОСОБА_2 скаргу підтримав з підстав, викладених у скарзі, просить суд її задовольнити.

В судовому засіданні державний виконавець Юрова А.А., яка представляє свої інтереси та інтереси Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, проти задоволення скарги заперечує, підтримала письмові заперечення, які містяться в матеріалах провадження.

В судовому засіданні представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в особі ОСОБА_3 проти задоволення скарги заперечує, вважає її безпідставною.

Представник ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_5, які були належним чином та вчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду скарги, в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суду не повідомили..

Суд, вислухавши думку учасників процесу, які не заперечують проти розгляду скарги у відсутності зазначених осіб, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників процесу.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, повно та всебічно зясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у сукупності, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді даної справи суд дотримується вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, відповідно до якої, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, суд розглядає дану скаргу в межах заявлених вимог, з врахуванням предмету скарги та на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Отже, ОСОБА_1, як сторона виконавчого провадження, відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, яке є предметом даного розгляду, відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, має право на оскарження дій (бездіяльності) державних виконавців державної виконавчої служби під час виконання ними судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Положеннями статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За положенням ч.1 статті 2 Закону України " Про виконавче провадження" у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства

юстиції України.

Відповідно до ст.17 Закону України " Про виконавче провадження" у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, примусовому виконанню підлягають, у тому числі, виконавчі листи, що видаються судами.

Як встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29.01.2014 року, копія якого є в справі, задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_6, про виселення та вирішено: виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_5.

27.03.2014 року зазначене рішення суду набрало законної сили.

Обставини, встановлені цим судовим рішенням, відповідно до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України, не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов'язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням порушуються їхні права, свободи чи інтереси.

Таким чином, вищевказане судове рішення, яке набрало законної сили, обовязкове до виконання, у тому числі, для ОСОБА_1 та Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області.

На виконання зазначеного рішення суду, 09 квітня 2014 року Василівським районним судом Запорізької області було видано виконавчий лист, копія якого є в справі, щодо виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5.

За заявою стягувача : ПАТ КБ «ПриватБанк», копія якої є в справі, постановою державного виконавця Василівського районного відділу державної виконавчої служби від 23 квітня 2014 року було відкрито виконавче провадження, копія якого є в справі та яке є предметом даного розгляду.

У вказаній постанові, боржниці ОСОБА_1 надано строк для добровільного виконання рішення суду - до 09 травня 2014 року. Однак, у зазначений термін, а також у наступний строк, що становив більш ніж два роки, ОСОБА_1 рішення суду у добровільному порядку не виконала.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, проведення виконавчих дій по примусовому виконанню виконавчого листа №2/311/56/2014 неодноразово відкладалося за заявами ОСОБА_1

Статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, встановлено порядок виконання рішення суду про виселення боржника у випадку не виконання його боржником в самостійному порядку. Даною статтею передбачено, що у разі невиконання боржником рішення самостійно, державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов`язаний письмово повідомити боржника про день та час примусового виселення. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення.

25 серпня 2016 року за вихідним №18471, ОСОБА_1 державним виконавцем Юровою А.А. Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, було направлено вимогу державного виконавця про проведення виконавчих дій щодо її примусового виселення 07 вересня 2016 року, о 10-00 год. з квартири АДРЕСА_6.

Як вбачається з матеріалів справи та як встановлено в судовому засіданні із пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_1, остання була повідомлена про проведення 07 вересня 2016 року, о 10-00 год. зазначених виконавчих дій, але не зявилася за адресою виселення з власного бажання, не забезпечила присутність при проведенні виконавчих дій свого представника, якщо мала таке бажання.

Таким чином, державний виконавець не порушував вимоги ст.78 Закону України «Про виконавче провадження» щодо виконання рішення суду про виселення ОСОБА_1

Статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, передбачено, що виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням поліцейських з обов'язковим описом майна державним виконавцем.

Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державнийвиконавець зобов'язанийпровести опис майна. Описане майно передаєтьсядля відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем.

07 вересня 2016 року державним виконавцем Юровою А.А. Василівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, у провадженні якої перебувало виконавче провадження, яке є предметом даного спору, що підтверджується матеріали виконавчого провадження та ОСОБА_4 від 11.07.2016 року, які є в справі, було проведено виконавчі дії щодо виселення ОСОБА_1 з зазначеної квартири у примусовому порядку, у тому числі, із залученням понятих, представника поліції, представника стягувача, про що складено відповідні ОСОБА_4 державного

виконавця, ОСОБА_4 опису та арешту, та 08 вересня 2016 року у зв'язку з повним фактичним виконання рішення суду, виконавче провадження №43071882 було завершено винесенням постанови про закінчення виконавчого провадження, згідно пункту 8 частини 1 статті 49 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначені факти підтверджуються матеріалами виконавчого провадження, копія якого є в справі.

Отже, суд вважає дії державного виконавця Юрової А.А. під час вчинення зазначених виконавчих дій законними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження» у тому числі, ст.78.

Суд визнає необґрунтованими посилання заявниці в особі представника ОСОБА_2 на наявність договору факторингу та у звязку з цим, на неправомірність дій державного виконавця Юрової А.А. щодо призначення на 10-00 год. 07 вересня 2016 року проведення виконавчих дій, повязаних з виселенням ОСОБА_1 з квартири., виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, у виконавчому документі зазначається повне найменування стягувача.

Згідно вищевказаного виконавчого листа №2/311/56/2014, який є предметом даного розгляду, стягувачем вказано саме: ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вищевказане рішення Василівського районного суду Запорізької області від 29.01.2014 року, яке набуло законної сили 27 березня 2014 року, на виконання якого й було видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_5, на час проведення виконавчих дій, не було скасовано чи змінено, визнано незаконним, а виконавчий лист, у свою чергу, не було визнано таким, що не підлягає виконанню, ухвали суду про призупинення виконавчих дій, про заміну сторони у виконавчому провадженні, на адресу державної виконавчої служби не надходили, тому, у державного виконавця Юрової А.А. були відсутні належні, достатні та законні підстави до того, щоб не виконувати рішення суду згідно виконавчого листа №2/311/56/2014.

Крім того, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, належних обставин, які були б підставою для зупинення виконавчого провадження, передбачених ст.ст.37 та 38 Закону України «Про виконавче провадження», у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, у державного виконавця Юрової А.А. не було.

Посилання представника ОСОБА_2 на Договір факторингу, на листи ПАТ «Акцент-Банк», суд вважає безпідставним, враховуючи предмет скарги та матеріали виконавчого провадження.

Щодо неправильного зазначення у виконавчих листах даних боржника - «Поддубного Максима В`ячеславовича», суд зазначає наступне.

На виконання вищевказаного рішення суду, Василівським районним судом Запорізької області було видано два виконавчі листи, копії яких є в справі, щодо виселення з квартири АДРЕСА_5.

При цьому, у виконавчому листі, виданому 09.04.2014 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження щодо виселення ОСОБА_1, боржником зазначений, у тому числі, «Поддубний Максим Олександрович», а у виконавчому листі, виданому 02.06.2014 року, на підставі якого відкрито виконавче провадження щодо виселення ОСОБА_6, боржником зазначений «Поддубний Максим В`ячеславович».

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 - є сином ОСОБА_1, а ОСОБА_8 онуком, що підтверджується, крім пояснень ОСОБА_1, їх паспортами, свідоцтвом про народження, копії яких є в справі.

Отже, у вищевказаних виконавчих листах містяться помилки. Разом з тим, суд вважає, що вказані обставини на вирішення даної скарги по суті не впливають.

При цьому, суд також враховує вищевказані вимоги ч.1 ст.11 ЦПК України, предмет даної скарги, той факт, що було видано судом на виконання вищевказаного рішення щодо виселення два окремі виконавчі листи, на виконання яких було відкрито два окремі виконавчі провадження, а тому, інше виконавче провадження ніяким чином не впливало на виконавче провадження в частині виселення ОСОБА_1 та не було перешкодою до проведення виконавчих дій, зазначені помилки ніяким чином не порушують права саме ОСОБА_1

Також відсутні підстави для «заборони Василівському районному відділу держаної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, вчиняти будь-які виконавчі дії у квартирі АДРЕСА_2 на підставі виконавчих документів, що видані Василівським районним судом Запорізької області у цивільній справі № 311/5094/13-ц від 29 січня 2014 року», оскільки, як зазначено вище, рішення суду від 29 січня 2014 року щодо виселення ОСОБА_1, вже виконано державним виконавцем. Крім того, вказана вимога є неконкретною та необґрунтованою.

Відповідно до п.10 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, що діяла на момент вчинення оскаржуваних дій, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук боржника-фізичної особи або дитини чи про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання.

Відповідно до ст.376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Таким чином, проаналізувавши зазначені норми та матеріали справи, суд вважає, що для того, щоб проникнути в житло для проведення виконавчий дій з виселення боржника, діючим на час існування правовідносин, які є предметом даного спору, законодавством, не було передбачено обовязку для державного виконавця звернутися до суду з поданням про надання дозволу на проникнення до житла, а тому, дії державного виконавця Юрової А.А. були правомірні.

Проаналізувавши вищевикладені обставини справи та законодавчі норми, виходячи з принципів: законності, обєктивності, розумності та справедливості, суд вважає необхідним в задоволенні скарги відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись Конституцією України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», Законом України "Про виконавче провадження", ст.ст.10, 11, 14, 58, 59, 60,64, 70, 88, 208, 209, 210, 212, 213, 214, 215, 383-387 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги відмовити.

Апеляційну скаргу на ухвалу суду може бути подано протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня її отримання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається в Апеляційний суд Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано. Якщо буде подано апеляційну скаргу, ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Василівського

районного суду

Запорізької області ОСОБА_9