Справа №463/1439/17
Провадження №2/463/1138/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Леньо С. І.

з участю секретаря Коник О.Б.

позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 «Львівські автобусні заводи» про стягнення з останнього на його користь середнього заробітку за період затримки розрахунку з 14.06.2013р. по 26.02.2015р. в розмірі 364 820 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2013р. вирішено стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 15.05.2012р. по 14.06.2013р. в розмірі 192 701,69 грн. Таке рішення набрало законної сили, однак було виконане з затримкою, а саме 26.02.2015р., внаслідок чого відповідач зобовязаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. За його обрахунками, за період з 14.06.2013р. по 26.02.2015р. розмір заборгованості становить 364 820 грн., який обраховано виходячи із середньомісячної заробітної плати в сумі 18 241 грн. Дану суму просить стягнути в примусовому порядку.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги. Крім вищенаведеного, додатково прояснив, що рішення суду в частині поновлення на роботі не виконане. Просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані докази та ухвалюючи рішення у відповідності до вимог ст. 215 ЦПК України суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з таких підстав.

Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 30.10.2013р. (а.с.3-4), яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 30.10.2013р. та ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 26.03.2014р. (а.с.15-16), з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 15.05.2012р. по 14.06.2013р. в розмірі 192 701,69 грн.

Згідно постанови державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2015р., рішення суду фактично виконано в повному обсязі 26.02.2015р.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України).

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Окрім права на стягнення середнього заробітку у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, законодавець визначив право працівника на стягнення такого заробітку також і в інших випадках.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

З аналізу цієї статті слідує, що перелік випадків, за наявності яких проводиться виплата середнього заробітку є вичерпним.

Окрім стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2013р. також поновлено позивача на посаді генерального директора ОСОБА_2 «Львівські автобусні завод» з 05.04.2012р.

Позивач в судовому засіданні ствердив, що рішення суду в частині поновлення на роботі на даний час не виконане. Доказів протилежного матеріали справи не містять.

Оскільки підставою позову, відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ № 5 від 12.06.2009р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», є фактичні обставини, що наведені у заяві, і такими обставинами по факту є невиконання рішення суду про поновлення на роботі, суд знаходить позовну вимогу про стягнення середнього заробітку обґрунтованою та ухвалює рішення про її задоволення, однак не у звязку із затримкою проведення розрахунку при звільнення, що регулюється нормами ст. ст. 116, 117 КЗпП України, а у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі.

По суті, вірно навівши обставини справи, позивач невірно обґрунтував їх нормами ст. ст. 116, 117 КЗпП України. У даних правовідносинах факт звільнення визнано незаконним і тому, стягнення середнього заробітку можливе виключно у випадку затримки виконання рішення про поновлення на роботі. В розумінні п. 9 Постанови Пленуму № 5 від 12.09.2009р., задоволення позову в такому випадку не буде виходом за межі позовних вимог.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац 3 пункту 8 Порядку).

Всупереч вказаним висновкам Верховного Суду України, які сформульовані останнім під час розгляду цивільної справи № 6-648цс15, позивач в основу свого розрахунку кладе не середньоденну заробітну плату, а середньомісячну, що є неправильним.

Середньоденна заробітна плата, відповідно до рішення Личаківського районного суду м. Львова від 14.06.2013р. становить 868,61 грн.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки до матеріалів справи не долучено графіку роботи підприємства за останні два календарі місяці, середньомісячне число робочих дні судом визначається за правилами абзацу 3 п. 8 Порядку згідно ОСОБА_3 від 21.08.2012р. Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік (а.с.28-30). За період квітень, травень 2013р., середньомісячне число робочих днів становить 21 день. ((22 + 19) : 2 = 20,5 ? 21).

У спірному періоді з 14.06.2013р. по 26.02.2015р. міститься 20 повних робочих місяців, а саме з липня 2013р. по січень 2015р. За обрахунками суду, сума середнього заробітку у цей період становить 364 816,2 грн. (868,61 * 21/робочі дні/ * 20/робочі місяці/ = 364 816,2).

Разом з тим, позивач просить стягнути середній заробіток в тому числі з моменту ухвалення рішення та до моменту фактичного стягнення грошових коштів.

Починаючи з 14.06.2013р., у червні є вісім робочих днів згідно згаданого вище ОСОБА_3, а згідно ОСОБА_3 Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2015 рік (а.с.34-36), до 26.02.2017р. в лютому є 19 робочих днів. Разом, з урахуванням неповних місяців червень 2013р., лютий 2015р. у розрахунковому періоді є 27 робочих днів.

Середній заробіток за такий період підлягає обчисленню шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів, що становить 23 452,47 грн. (27 * 868,61 = 23 452,47).

Відтак, загальна сума заборгованості з виплати середнього заробітку у звязку з затримкою виконання рішення суду про поновлення на роботі становить 388 268,67 грн. (23 452,47 + 364 816,2 = 388 268,67).

Оскільки в прохальній частині позову вказано період з 14.06.2013р. по 26.02.2015р., але в мотивувальній його частині розрахунок проведено лише за 20 повних місяців з неправильним покладенням в основу середньомісячної заробітної плати замість середньоденної, суд не вбачає перешкод для стягнення суми заборгованості, більшої від суми, яка обрахована позивачем та не вважає таку обставину виходом за межі позовних вимог, оскільки обставини справи позивачем встановлено вірно.

Тому, до примусового стягнення з відповідача на користь позивача підлягає грошова сума в розмірі 388 268,67 грн.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. ст. 116, 117, 235, 236 КЗпП України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» (м. Київ, бульвар Івана Лепсе, 6, ідентифікаційний код 33894928) на користь ОСОБА_1 (м. Львів, вул. Китайська, 10/50, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час затримки розрахунку з 14 червня 2013 року до 26 лютого 2015 року в сумі 388 268,67 грн. (триста вісімдесят вісім тисяч двісті шістдесят вісім грн. 67 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Львівські автобусні заводи» в дохід держави 3 882,69 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 294,296 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте Личаківським районним судом м. Львова за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Леньо С. І.