Справа №204/3330/17
Провадження №2/204/1260/17
РІШЕННЯ

іменем України

13 листопада 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю представників позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №21553299 від 25 травня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 стосовно обєкту нерухомого майна: квартири №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро; скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9784331 від 25 травня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо реєстрації речового права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро за ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (), а також стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування даного позову позивач зазначив, що 02 жовтня 2008 року між позивачем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), укладено кредитний договір №0, відповідно до якого позивачу було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 44699,38 доларів США, що на день укладання кредитного договору складало 217306,04 грн., зі сплатою за користування ним 12,5% річних зі строком користування кредитом по 02 жовтня 2029 року. 02 жовтня 2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір №1, відповідно до якого позивачу було надано кредит в іноземній валюті у розмірі 8000 доларів США, що на день укладання кредитного договору складало 38892 грн., зі сплатою за користування ним 14,5% річних та строком користування кредитом по 02 жовтня 2029 року. Також, 02 жовтня 2008 року між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір №0/1, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 2302 грн., зі сплатою за користування ним 20,9% річних та строком користування кредитом по 02 жовтня 2029 року. В рахунок забезпечення виконання позивачем зобовязань за кредитними договорами між позивачем та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено Іпотечний договір №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року, яким АКІБ «УкрСиббанк» було передано в іпотеку квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро. В подальшому АКІБ «УкрСиббанк» на підставі Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року відступило ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (далі ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ») право вимоги заборгованості за вищезазначеними кредитними договорами від 02 жовтня 2008 року. Таким чином, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло статусу нового Іпотекодержателя за Іпотечним договором №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачу стало відомо, що відповідачем 25 травня 2015 року (номер запису про право власності 9784331) було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу індексний номер 21553299), та власником спірної квартири є ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ». Разом з тим, жодних документів про те, що ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» має правові підстави, передбачені законом та умовами договору іпотеки від 02 жовтня 2008 року, нотаріусу надано не було, адже своєї згоди на це позивач не надавав. Позивач зазначає, що всупереч положенням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» було здійснено незаконне відчуження (перехід права власності) на квартиру позивача. Позивач вважає, що дії відповідача щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності, яке виникає на підставі договору іпотеки, що містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, були протиправними у звязку з відсутністю у нотаріуса повноважень щодо прийняття рішення про державну реєстрацію права власності без вчинення нотаріальної дії з майном. Враховуючи викладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2017 року в якості співвідповідача по справі залучено третю особу ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав та у задоволенні позовних вимог просив відмовити у повному обсязі. В обґрунтування заперечень вказує, що сторони домовилися про застосування позасудового порядку звернення стягнення на предмет іпотеки, що свідчить про наявність згоди, в тому числі іпотекодавця, на те, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель набуває права на звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя в один чи інший спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, який передбачений Законом України «Про іпотеку». Зазначає, що позивачем не надано доказів оспорення договору іпотеки повністю або ж у частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, а тому, укладаючи іпотечний договір, позивач надав згоду на перехід права власності (відчуження) до іпотекодержателя в майбутньому у разі настання чітко визначених обставин. Також представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 зазначає, що посилаючись на ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», позивач не враховує, що мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Отже, мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно зі ст. 5 Закону України «Про іпотеку», встановлено тільки щодо примусового відчуження такого майна без згоди власника. ОСОБА_6 України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань. Представник відповідача ОСОБА_2 наголошує, що спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі надписи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося, ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» набуло право власності у добровільному порядку, за згодою позивача на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі, а тому твердження позивача не відповідають чинному законодавству України. Відносно визнання неправомірними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо реєстрації прав та їх обтяжень, оскільки жодних нотаріальних дій під час державної реєстрації переходу прав власності не вчинялось, представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що з даним висновком позивача не можливо погодитись через те, що вимоги на які посилається позивач були передбачені «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою КМУ, що втратив чинність на момент вчинення реєстраційних дій відповідачем, а самому відповідачу нотаріусу ОСОБА_4 надали повноваження державного реєстратора згідно із змінами, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 21 листопада 2012 року №1156 та до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженому постановою від 26 жовтня 2011 року №1141 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому порушень норм чинного законодавства щодо вчинення реєстраційних дій з боку нотаріуса не було. Також представник відповідача ОСОБА_2 зауважив, що дана справа не може бути підсудна місцевим судам, адже при детальному аналізі предмету даного позову можна зробити висновок, що даний спір є публічно-правовим, містить всі елементи притаманні публічно-правовим спорам (одна із сторін є субєктом владних повноважень, порушення прав повязано із вчиненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій, предметом оскарження є дії субєкта владних повноважень) та випливає з приводу оскарження дій державного реєстратора, яким в даному випадку є приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та який є субєктом владних повноважень. Отже, даний спір має розглядатись в порядку адміністративного судочинства, а обраний позивачем спосіб захисту не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки він не передбачений визначеними у ст. 16 ЦК України способам захисту. Зокрема, заявлені вимоги щодо визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності, як спосіб захисту, передбачені Кодексом адміністративного судочинства України. Враховуючи викладене, представник відповідача ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 вважає, що у задоволенні даного позову слід відмовити.

Відповідач приватний нотаріус ОСОБА_4, належним чином та завчасно сповіщена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась. До початку судового засідання надала суду письмову заяву про слухання справи у її відсутності.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2, дослідивши докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини.

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №0, відповідно до якого, останній отримав суму кредиту у розмірі 44699,38 доларів США, що дорівнює еквіваленту 217306,04 грн. зі сплатою 12,50% річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості 02 жовтня 2029 року (а.с.5).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту з Правилами №1, відповідно до якого, останній отримав суму кредиту у розмірі 8000 доларів США, що еквівалентно 38892 грн. зі сплатою 14,50% річних за користування кредитними коштами та з кінцевим терміном остаточного повного погашення кредитної заборгованості 02 жовтня 2023 року (а.с.8).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір про надання споживчого кредиту №0/1, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 2302 грн., зі сплатою за користування ним 20,90% річних та зі строком кредитування по 02 жовтня 2029 року (а.с.10-14).

02 жовтня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та позивачем був укладений договір Іпотеки №0/1/0/1/З, згідно п.1.1. якого, іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: квартира 6, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Промислова, буд. 1, секція 1, та є власністю іпотекодавця на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с.17-18).

Розділом 5 договору Іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року між сторонами погоджено можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Так, пунктом 5.2 договору передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.1.); отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (п.п.5.2.2.).

12 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено договір факторингу №1, відповідно до п.1.1. якого, клієнт зобовязується передати у власність фактору, а фактор прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату та на умовах, визначених цим договором Відповідно до п.1.4. зазначеного договору, одночасно з відступленням прав вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення (а.с.81-85).

Відповідно до п.3857 виписки з додатку №1 до Договору факторингу №1 від 12 грудня 2011 року зазначено боржника за кредитним договором №0 ОСОБА_3 (а.с.86).

Згідно п.1.1. договору відступлення прав вимоги, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» 12 грудня 2011 року, цедент передає, а цесіонарій приймає права вимоги за договорами іпотек, зазначеними у додатку 1 до цього договору (а.с.87-89).

Відповідно до п. 3436 Додатку №1 до Договору відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 грудня 2011 року зазначено заставодавця за договором іпотеки ОСОБА_3 (а.с.90).

З матеріалів, наданих відповідачем приватним нотаріусом Київського нотаріального округу нотаріус ОСОБА_4, вбачається, що боржник ОСОБА_3 порушив взяті на себе зобовязання, у звязку з чим ТОВ "КЕЙ-КОЛЕКТ " звернувся із заявою про реєстрацію права власності на підставі ст. 37 Закону України "Про іпотеку", додавши пакет документів.

25 травня 2015 року державним реєстратором прав на нерухоме майно - відповідачем приватним нотаріусом Київського нотаріального округу ОСОБА_4, прийнято рішення за №21553299, на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийняту 25 травня 2015 року за реєстраційним номером 11543623, провести державну реєстрацію права власності на квартиру, що розташована в Дніпропетровській області, м. Дніпропетровськ, вул. Промислова, буд.1, секція 1, кв.6 за ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» (а.с.101).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, встановлено, що квартира 6, секція 1, будинок 1 по вул. Промисловій у м.Дніпро належить на праві приватної власності ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» на підставі договору іпотеки, серія та номер: 6834, виданий 02 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 Підставою внесення запису є рішення відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 21553299 від 25 травня 2015 року (а.с.19-20).

Вирішуючи предявлені позовні вимоги судом враховується наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною 3 цієї статті визначено, що правила про іпотеку землі та інші окремі види застав встановлюються законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV у разі невиконання або належного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ч.ч.2,3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року N 898-IV договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) (далі - ОСОБА_6 № 1952-IV) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 9 Закону № 1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Нотаріус, в розумінні ст. 46-1 Закону України «Про нотаріат» (далі - ОСОБА_6 № 3425-XII) (в редакції чинній на 25 травня 2015 року), як спеціальний суб'єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Частиною 9 статті 15 Закону № 1952-IV визначено, що державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії.

Пунктом 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868 (редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що Державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених Законом України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Як зазначалось судом вище, сторони у п.5.2.1. Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року погодили, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» (а.с.18).

Цивільний кодекс України у ст. ст. 3, 6, 203, 626, 627 визначає загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів (вільне волевиявлення учасника правочину).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року № 6-110цс12.

Тобто, враховуючи умови Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року викладені у п. 5.2.1., які були вільно погоджені його сторонам, вбачається, що у разі звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, при реєстрації прав власності на таке майно, правовстановлюючим документом повинен бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна станом на 30 травня 2017 року, встановлено, що право власності на предмет іпотеки було зареєстровано приватним нотаріусом на підставі договору іпотеки, а не на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це узгоджено п.п. 5.2.1. договору іпотеки (а.с.19-20).

Таким чином, відповідач приватний нотаріус ОСОБА_4, як державний реєстратор, повинна була провести державну реєстрація прав на нерухоме майно у результаті вчинення нотаріальної дії одночасно з вчиненням такої дії.

З боку відповідача суду не надано доказів, що на момент реєстрації ним права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій в м. Дніпро, як на предмет іпотеки в порядку звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, такий договір був укладений між іпотекодавцем та іпотекодержателем, що є порушенням розділу 5 Договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року.

Отже, доводи представника відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2, про те, що товариство як іпотекодержатель в законному порядку набуло право власності на предмет іпотеки, а приватний нотаріус як державний реєстратор вчинив дії лише на підтвердження такого факту і таке застереження в Договорі іпотеки прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя, є необґрунтованими, оскільки у вказаному вище пункті Договору іпотеки було передбачено можливість передачі права власності на підставі саме окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, якого укладено не було.

Представник відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував факт того, що п.п. 5.2.1. договору іпотеки передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки лише шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору, але що це за окремий договір і чому він не був укладений пояснити не зміг.

Заперечення представника відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 в частині неможливості розгляду даної справи в порядку цивільного судочинства судом не приймаються до уваги, оскільки спірні правовідносини повязані із невиконанням умов цивільно-правової угоди, а саме договору іпотеки №0/1/0/1/З від 02 жовтня 2008 року, а тому спір не є публічно-правовим, а випливає з договірних відносині має вирішуватися судами за правилами ЦПК України. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 червня 2016 року № 21-41а16.

Також судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» ОСОБА_2 в частині обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки заявлені позовні вимоги містять у собі вимоги, які підлягають розгляду в порядку КАС України. Судом в даному випадку враховується, що відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_4 право власності за відповідачем ТОВ «Кей-Колект» не було зареєстровано на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як це узгоджено п.п. 5.2.1. договору іпотеки, який між позивачем та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» укладено не було, а тому власник захищає порушене право із застосуванням способу захисту, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 16 ЦК, а саме шляхом відновлення становища, яке існувало до порушення, предявивши в даному випадку позовні вимоги про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування відповідного запису про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з кожного з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 640 грн. (1280/2) (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити у повному обсязі.

Визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, №21553299 від 25 травня 2015 року, прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 стосовно обєкту нерухомого майна: квартири №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро.

Скасувати запис про право власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно №9784331 від 25 травня 2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 щодо реєстрації речового права власності на квартиру №6, секція 1, будинку №1 по вул. Промисловій у м. Дніпро за ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» ().

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» судові витрати зі сплати судового збору у розмірі по 640 (шістсот сорок) грн. 00 копійок з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання його копії. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: