Справа № 444/1714/17
Провадження № 2/444/891/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Жовківської міської ради про визнання недійсним державного акту,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання недійсним державного акту. Свої позовні вимоги, мотивує тим, що в травні 2017 року Позивач зверталася до Жовківської міської ради з питанням про впорядкування питання користування під належним її будинком.

Зазначає, що їй належить 3/10 частини житлового будинку в м. Жовква по вул. І. Богуна,10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.11.2008 р. Іншим співвласником житлового будинку № 10 по вул. Богуна в м. Жовква є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2004 р., частка відповідача ОСОБА_2 становить 7/10 частин житлового будинку № 10 по вул. Богуна в м. Жовква.

03.03.2017 року між Позивачем та Відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір конкретного користування згаданим вище будинком. Однак жодних документів щодо землі між ними та міською радою не укладалося.

Вказує, що саме в травні 2017 року їй стало відомо, що ОСОБА_2 отримала у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку по вул. Богуна,10 в м. Жовква, що стверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 11.01.2006 р.

Вважає, що оскільки, право спільної часткової власності здійснюються учасниками такої власності спільно, то виданий державний акт є недійсним, оскільки виданий окремо на одного учасника спільної власності.

Просить задоволити позов.

Позивач в судове засідання не з»явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує.

Відповідач в судове засідання не з»явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги викладені в позовній заяві визнає.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З копії свідоцтва про право на спадщину від 18.11.2008 року зареєстрованого в реєстрі за № 4002 виданого Жовківською державною нотаріальною конторою, вбачається, що ОСОБА_1 належить 3/10 частини житлового будинку в м. Жовква по вул. І. Богуна,10. Іншим співвласником житлового будинку № 10 по вул. Богуна в м. Жовква в частці 7/10 є ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.12.2004 р.

З матеріалів справи вбачається, що 03.03.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір конкретного користування згаданим вище будинком. Однак жодних документів щодо землі між сторонами не укладалося.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки по вул. Богуна,10 в м. Жовква для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель на підставі державного акту від 11.01.2006р.

Окрім цього з матеріалів справи вбачається, що остання довідалася про наявність державного акту в травні 2017 року, коли підняла питання приватизації земельної ділянки.

Стаття 321 ЦК України, закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Статтею 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Статтею 154 Земельного кодексу України передбачено, що органи виконавчої влади та місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов»язки чи обмеження.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 373 Цивільного кодексу України право власності на землю гарантується Конституцією України.

Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів (про усунення перешкод у користуванні ними тощо), суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення (викупу) її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалити рішення про його незаконність.

Згідно п. 4 ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

З огляду на наведене вище державний акт ОСОБА_2 не відповідає вказаним вище нормам цивільного та земельного законодавства, а відтак є недійсним.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212-215, 226-229 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задоволити.

Поновити пропущений строк позовної давності щодо подання даного позову, як такий що пропущений з поважних причин.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 11.01.2006 року зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів за № 01:06:455:0007.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Мікула В. Є.