АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/2330/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/849/К/17 суддя Папарига В.А.
Категорія № 50 (I) Суддя-доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар: Кислиця І.В.,

за участі: позивача за первісним позовом ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, а згодом з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей в обґрунтування яких зазначила, що вона з 14.08.2004 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від спільного проживання у шлюбі вони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стала розбіжність у поглядах на сімейне життя, його планування, у родині виникають постійно конфлікти, сварки, тому позивач вважає, що сім'я з відповідачем розпалась остаточно, і не може бути відновлена, та просила суд розірвати шлюб. Крім того, відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дітей не надає, він працює, отримує заробітну плату та зобов'язаний утримувати своїх дітей.

Після неодноразового уточнення позовних вимог ОСОБА_2 просила суд розірвати шлюб між нею та ОСОБА_4, та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі по 1/4 частки його доходу на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття.

13.10.2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, при цьому зазначив, що з травня 2016 року сторони усно домовилися щодо спільного утримання дітей, оскільки не вирішили питання про те з ким з них залишаються проживати діти, якщо їхній шлюб буде розірвано. Він віддав відповідачці на утримання синів всі кошти, які заробляв, оскільки на той час повністю довіряв їй. В серпні 2016 року відповідачка порушила існуючу між ними домовленість. Вона отримала від нього грошові кошти в сумі 4 000 гривень, які йому виплатити при звільненні з останнього місця роботи та авансові платежі за новим місцем роботи. В жовтні 2016 року він дізнався, що відповідачка 26.09.2016 року звернулася до суду з вимогою про стягнення з нього аліментів, не зважаючи на те, що діти проживають з ним. Всі зароблені кошти він витрачає на утримання синів. Вважає, що ОСОБА_2 має можливість надавати йому матеріальну допомогу на утримання синів та зобов'язана це роботи. Вона частково, допомагала йому утримувати синів, але він не мав можливості контролювати її витрати на утримання дітей. На даний час між ними не існує домовленості відносно сплати аліментів. Діти зареєстровані та фактично мешкають за його адресою проживання. Він, як батько, несе за них повну відповідальність. Відповідачка не бажає у добровільному порядку вирішувати питання, які пов'язані з утриманням дітей, тому він змушений звернутися до суду.

На підставі наведеного просив у судовому порядку стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від всіх її доходів до досягнення повноліття дітьми.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований 14 серпня 2004 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дзержинського районного управління юстиції міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, актовий запис № 305, розірвано.

Залишено ОСОБА_2 прізвище - ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_4 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, на користь матері - ОСОБА_2, починаючи з 26.09.2016 року.

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір у розмірі 640 грн.

Відповідно до п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення у частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей, та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог та задоволення його позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей на його користь, посилаючись на наступне.

Так, ОСОБА_4 посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що діти проживають разом із ОСОБА_2 і знаходяться на її утриманні, оскільки вони проживають всі разом у будинку, що належить йому на праві приватної власності, у цьому будинку зареєстрований він та діти, ОСОБА_2 не зареєстрована.

Наполягає на тому, що піклується про дітей, матеріально забезпечує та піклується про їх психологічний стан, в той час як ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки та намагається вигнати його з належного йому помешкання.

Вважає, що пояснення ОСОБА_2 та її свідків щодо того, що діти проживають разом із нею, спростовуються наданими ним письмовими доказами, як то довідкою з місця проживання, довідкою голови квартального комітету, копією домової книги, характеристикою на сім'ю.

В той же час ОСОБА_4 вважає недостовірним акт від 14.11.2016 року про його не проживання у АДРЕСА_1, оскільки зазначенні в ньому відомості не відповідають дійсності, а факт того, що він проживає у вказаному будинку підтверджується як письмовими доказами, наданими ним в судові засідання, так і поясненнями свідків.

Крім того поясненнями свідків підтверджується той факт, що він піклується про дітей, мешкає разом з ними, матеріально утримує, відводить до дитячого садку.

Також ОСОБА_4 зауважує на тому, що ОСОБА_2 не надала жодного доказу на підтвердження того, що діти знаходяться на її утриманні, в той час, як на його думку, він доказав належними та допустимими доказами той факт, що добровільно надає матеріальну допомогу дітям.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 14 серпня 2004 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4,5).

Батьками в свідоцтві про народження дитини записані сторони по справі: батьком -ОСОБА_4 та матір'ю - ОСОБА_2.

Неповнолітні діти зареєстровані разом з батьком ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1, склад сім'ї складає: син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 ( а.с. 14 - довідка),

Крім того, судом встановлено, що з вересня 2016 року ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, а за вказаною адресою фактично проживає ОСОБА_2 ( а.с.103,104 - акти).

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 посилалася на те, що шлюбні відносини між сторонами було припинено у зв'язку з розбіжністю у поглядах на сімейне життя, відновлення шлюбних відносин неможливе.

Крім того зазначила, що неповнолітні діти проживають з нею та знаходяться на її утриманні, тому відповідач має надавати їй матеріальну допомогу на утримання дітей в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку на кожну дитину щомісячно та до досягнення дітьми повнолітнього віку.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що неповнолітні діти проживають з ним та знаходяться на її утриманні, тому саме ОСОБА_2 має надавати йому матеріальну допомогу на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини зі всіх видів заробітку щомісячно та до досягнення дітьми повнолітнього віку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що шлюбні відносини між сторонами припиненні та не можуть бути відновлені, примирення між сторонами не відбулось.

Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог про розірвання шлюбу між сторонами не оскаржено, тому, відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині колегією суддів не переглядається.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 180-183 СК України і виходив з того, що діти проживають разом з матір'ю ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_4 має постійне місце роботи, є працездатним, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей та з визначеним судом розміром аліментів, стягнутих з відповідача, з огляду на наступне.

Так, ст. 180 СК України покладає обов'язок на батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, щодо обов'язку ОСОБА_4 утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття.

Визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом на утримання дітей, суд першої інстанції врахував положення ч.1 ст. 182 СК України, згідно якої, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аналогічне роз'яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість відповідачем за первісним позовом сплачувати аліменти у визначеному розмірі, виходячи з його матеріального стану та стану його здоров'я та матеріального стану дітей та стану їх здоров'я.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що діти проживають разом із ОСОБА_2 і знаходяться на її утриманні, оскільки вони проживають всі разом у будинку, що належить йому на праві приватної власності, у цьому будинку зареєстрований він та діти, ОСОБА_2 не зареєстрована не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції з тих підстав, що апелянтом належними та допустимими доказами, в розумінні ст.ст.10,60 ЦПК України, не доведено, що неповнолітні діти не проживають разом з матір'ю та не знаходяться на її утриманні.

Крім того, матеріалами справи, а саме ОСОБА_1 про не проживання фізичної особи та про проживання фізичної особи (а.с.103,104), підписаними свідками та посвідченими головою вуличного комітету № 32 на день розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що з вересня 2016 року ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, а за вказаною адресою фактично проживає ОСОБА_2

Таким чином, посилання ОСОБА_4 на ті обставини, що неповнолітні діти проживають разом з ним, а не з ОСОБА_2 є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що він піклується про дітей, матеріально забезпечує та піклується про їх психологічний стан, в той час як ОСОБА_2 постійно вчиняє сварки та намагається вигнати його з належного йому помешкання, оскільки піклування про дітей та про їх психологічний стан є обов'язком батьків нарівні з обов'язком матеріального забезпечення дітей до їх повнолітня. Зазначені обставини не є підставою для відмови в задоволенні позову задля забезпечення стабільності отримання позивачем коштів на утримання дітей.

Крім того слід зауважити, що неприязнені відносини, що склалися між сторонами не мають впливати на матеріальне забезпечення дітей.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду доводи апеляційної скарги про те, що пояснення ОСОБА_2 та її свідків щодо того, що діти проживають разом із нею, спростовуються наданими ним письмовими доказами, як то довідкою з місця проживання, довідкою голови квартального комітету, копією домової книги, характеристикою на сім'ю.

Так, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, пояснення свідків, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Крім того слід зауважити, що надані ОСОБА_4 письмові докази, як то довідка з місця проживання, видана головою квартального комітету (а.с.51) не свідчить про те, хто фактично проживає в АДРЕСА_1, а містить інформацію про осіб, що зареєстровані в цьому домоволодінні, що і підтверджено копією домової книги, а з характеристики на сім'ю вбачається, що позивач та відповідач по справі, обоє з них, піклуються вихованням дітей.

Зауваження ОСОБА_4 та те, що він вважає недостовірним акт від 14.11.2016 року про його не проживання у АДРЕСА_1, оскільки зазначенні в ньому відомості не відповідають дійсності, а факт того, що він проживає у вказаному будинку підтверджується як письмовими доказами, наданими ним в судові засідання, так і поясненнями свідків, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки факт того, що ОСОБА_4 проживає в АДРЕСА_1 сам по собі не може бути підтвердженням того, що саме ОСОБА_4 матеріально забезпечує малолітніх дітей.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що поясненнями свідків підтверджується той факт, що він піклується про дітей, мешкає разом з ними, відводить до дитячого садку колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки предметом даного спору є стягнення аліментів на утримання дітей, а не факт того, що ОСОБА_4 ухиляється від своїх обов'язків, як батько.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не надала жодного доказу на підтвердження того, що діти знаходяться на її утриманні, в той час, як на його думку, він доказав належними та допустимими доказами той факт, що добровільно надає матеріальну допомогу дітям, оскільки в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції встановлено, що неповнолітні діти з квітня 2017 рок не проживають в АДРЕСА_1, що свідчить про те, що вони проживають разом з матір'ю та знаходяться на її утриманні, а добровільне надання ОСОБА_4 матеріальної допомоги дітям до ухвалення судового рішення по справі, є його правом та не позбавляє обов'язку після ухвалення рішення сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішеннясуду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим, повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: