Справа № 135/1247/16-ц Провадження № 22-ц/772/1642/2017Головуючий в суді першої інстанції Корнієнко О. М.
Категорія 30Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

при за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

В червні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 22.10.2015 року об 11 год. 10 хв. ОСОБА_2, керуючи технічно справним автомобілем «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1, рухаючись в м. Ладижині по вул. Будівельників біля буд. №7, в порушення вимог п.п.15.13 Правил дорожнього руху України, під час зупинки та відкривання дверей, не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з його автомобілем «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2, що спричинило пошкодження вказаних транспортних засобів. 22.10.2015 року відносно ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.124 КУпАП та 24.12.2015 року Ладижинським міським судом винесено постанову, якою визнано винним ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.. В позові зазначено, що внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 належному позивачу автомобілю «Mitsubishi Pajero» завдано механічних пошкоджень у вигляді пошкодження правої передньої дверки, молдингів та правої підніжки по всій довжині автомобіля, тобто завдано матеріальних збитків, які згідно висновку експерта товарознавця №83/17-21 від 19.01.2017 року становлять 17 639,10 грн., а тому з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану внаслідок вчинення ДТП матеріальну шкоду в розмірі 17 639,10 грн., а також судові витрати.

Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.05.2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 17 639,10 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, при цьому зроблено посилання на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що наявна вина відповідача у скоєнні ДТП, що є підставою для стягнення з нього шкоди завданої майну позивача, розмір якої згідно висновку експерта становить 17 693,10 грн..

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 22.10.2015 року близько 11 год. 10 хв. в м. Ладижин, біля будинку № 7 по вул. Будівельників Піча Віктор Сергійович, керуючи автомобілем «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив порушення правил дорожнього руху, що спричинило настання дорожньо-транспортної пригоди, в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_4.

Водієм ОСОБА_2, як власником автомобіля, не було застраховано цивільно-правову відповідальність на випадок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно постанови Ладижинського міського суду Вінницької області від 24.12.2015 року по справі №135/1421/15-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпА та накладено адміністративне стягнення.

З матеріалів справи про адміністративне правопорушення №135/1421/15, зокрема, постанови по справі від 24.12.2015 року видно, що 22.10.2015 року близько 11 год. 10 хв. в м. Ладижин, біля будинку № 7 по вул. Будівельників, а саме - під час зупинки та відкривання дверей автомобіля «Honda Accord» ОСОБА_2 не переконався, що це буде безпечним та не створить перешкоди іншим учасникам руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3, що спричинило пошкодження транспортних засобів.

Крім того, зазначеною постановою підтверджено, що обидва автомобілі отримали технічні пошкодження, зокрема, автомобіль «Mitsubishi Pajero» отримав пошкодження правої передньої дверки, а саме - зшарування лакофарбового покриття, незначну деформацію на місці зіткнення молдінгу, правого порогу по всій довжині. Також, судом було встановлено, що під час об'їзду перешкоди водій автомобіля «Mitsubishi Pajero» не міг передбачити, що водій автомобіля «Honda Accord» в цей час відчинить водійські дверцята, що вказує на відсутність можливості з боку водія ОСОБА_3 за таких обставин уникнути зіткнення з автомобілем ОСОБА_2.

Крім того, матеріали справи про адміністративне правопорушення містять фотографії автомобілів «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_2, та «Honda Accord», державний номерний знак НОМЕР_1, які розташовані поряд. Зокрема, містяться і фотографії із зображенням пошкоджень автомобіля «Mitsubishi Pajero», власником якого є ОСОБА_3.

Пошкодження автомобілів було зафіксоване на схемі ДТП, з якою погоджувались обоє учасників ДТП, що засвідчено підписами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування матеріальної, завданої внаслідок ДТП, при цьому вимога обґрунтована тим, що шкоду завдано з вини ОСОБА_2.

З рахунку №241 від 23.10.2015 року, наданого приватним підприємцем ОСОБА_5, вбачається, що для ремонту автомобіля «Mitsubishi Pajero», який належить ОСОБА_3, необхідно провести певні роботи, придбати запчастини, затратити матеріали, вказано орієнтовну вартість робіт, зокрема по ремонту правої передньої дверки, підніжки та молдінга.

Із висновку автотоварознавчої експертизи №83/17-21 від 19.01.2017 року видно, що матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля «Mitsubishi Pajero», 2008 року випуску, внаслідок ДТП, яке відбулося 22.10.2015 року, становить 17 639,10 грн..

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ,5 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов?язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об?єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» визначено, що при визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

З матеріалів справи видно, що розмір завданого позивачу матеріального збитку визначено на підставі висновку автотоварознавчої експертизи №83/17-21 від 19.01.2017 року, з якого в свою чергу видно, що при проведенні експертизи використовувалась Методика товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затверджена наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 року № 142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24.11.2003 року за № 1074/8395.

Положення Методики відповідають вимогам ст. 22, 1192 ЦК України про те, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції з урахуванням висновку автотоварознавчої експертизи №83/17-21 від 19.01.2017 року, встановленої вини відповідача, факту заподіяння останнім матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову.

Викладені в апеляційній скарзі твердження про те, що при розгляді справи в суді першої інстанції фотознімки надано в порушення вимог ст. 131 ЦПК України, є безпідставними і крім того, судом звернуто увагу на те, що саме зазначені фотознімки містяться в матеріалах адміністративної справи за фактом вчинення ОСОБА_2 правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та були предметом дослідження при винесенні постанови від 24.12.2015 року, яка набула законної сили.

Щодо посилань на те, що у відповідача є сумніви у правильності висновку експерта, то доводи, якими відповідач обґрунтовує свої сумніви, були предметом дослідження при розгляді справи в суді першої інстанції і їм було надано відповідну правову оцінку з посиланням на методику проведення експертиз, при цьому останнім не було заявлено клопотання про призначення повторної експертизи.

Також, не спростовує висновок суду посилання на те, що при ухваленні рішення не було вирішено питання про передачу у власність відповідача замінених деталей.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 11.05.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом: