АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/4229/16-ц 22-ц/774/2130/К/17
Справа № 212/4229/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2130/К/17 суддя Борис О.Н.
Категорія 54 (ІV) Доповідач Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про захист порушених трудових прав, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди, -

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про захист порушених трудових прав, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказав, що він працював на підприємстві відповідача на посаді прохідника, починаючи з 05.04.2013 року.

14 квітня 2016 року на підставі наказу № 323-к «Про звільнення робітника проходки шахти «Тернівська» ШБУ» його було звільнено з займаної посади за п.3 ст. 40 КЗпП України, за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Не погоджуючись з цим наказом, він вжив заходів щодо його оскарження, подавши відповідну письмову заяву для створення комісії з трудових спорів. Проте йому було відмовлено адміністрацією, у зв'язку з цим він вимушений звернутися до суду.

Уточнивши та доповнивши позовні вимоги, позивач просив суд поновити пропущений строк звернення до суду для захисту порушених трудових прав, скасувати наказ №323-к від 14.04.2016 року «Про звільнення робітника проходки шахти «Тернівська» ШБУ», поновити його на роботі на посаді прохідника шахти «Тернівська» ШБУ» ПАТ «Кривбасзалізрудком», стягнути з відповідача на його користь середню заробітну плату за весь час вимушеного прогулу в розмірі 449,44 грн. за кожен робочий день, починаючи з 15.04.2016 року до прийняття судом рішення та стягнути з відповідача на його користь 5000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року позов ОСОБА_1, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 21.09.2017 року, задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовом.

Скасовано наказ № 323-к від 14.04.2016 року «Про звільнення робітника проходки шахти «Тернівська» ШБУ» ОСОБА_1 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового порядку.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді прохідника дільниці №2 проходки шахти «Тернівська» ШБУ» ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат».

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 69605,00 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 15 квітня 2016 року по 19 вересня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у сумі 500,00 грн.

Допущено рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі, до негайного виконання.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 143732,88 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн., посилаючись на невірний розрахунок судом середнього заробітку за час вимушеного прогулу та невідповідність розміру стягнутої моральної шкоди тим моральним стражданням, які він зазнав у звязку із незаконним звільненням та тривалим судовим розглядом цієї справи.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та процесуального права. Вважає, що суд безпідставно поновив позивачу строк для звернення до суду, не перевіривши доказів позивача в підтвердження використання ним позасудових засобів щодо поновлення порушеного права, оскільки матеріли справи не містять доказів в підтвердження оскарження ним наказу про звільнення в позасудовому порядку.

Також судом не враховано, що 21 березня 2016 року позивачем було здійснено два дисциплінарних проступки, за один з яких до нього застосовано догану, а за інший звільнення. Не погоджується представник відповідача й з висновком суду про незаконність звільнення позивача в період його тимчасової непрацездатності, оскільки у день звільнення позивач перебував на робочому місці й по момент отримання трудової книжки, тоді як в лікарню він звернувся після свого звільнення. Крім того, суд стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу не врахував, що в період з 14.04.2016 року по 21.04.2016 року позивач знаходився на лікарняному й за цей період ним буде отримане страхове відшкодування. Також, не вбачає представник відповідача підстав для відшкодування моральної шкоди й зазначає про порушення ст. 31 ЦПК України щодо прийняття судом до розгляду вказаної позовної вимоги.

В судове засідання позивач ОСОБА_1, належним чином повідомлений про розгляд справи, не зявився. Враховуючи належне повідомлення позивача та відсутність на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції будь-яких клопотань з приводу його участі та можливості подальшого розгляду справи, колегія суддів, виходячи з вимог ч.3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, ст. 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, визнає неявку позивача в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_3, яка підтримав доводи поданої апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні, заперечуючи проти апеляційної скарги позивача,перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача - підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу учнем прохідника 1 розряду ПАТ «Кривбасзалізрудком» (а.с. 5-7 т.1).

Наказом № 323-к «Про звільнення робітника проходки шахти «Тернівська» ШБУ» від 14.04.2016 року ОСОБА_1 було звільнено з роботи за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового порядку, у зв'язку з тим, що до працівника раніше застосовувались заходи дисциплінарного стягнення, згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України (а.с.8-9 т.1).

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з поважності причин пропуску ним строку звернення до суду та незаконності його звільнення, оскільки дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни, згідно наказу від 14.04.2016 року, застосовано до позивача не за наступний, після останньої догани, дисциплінарний поступок, а за сукупністю порушень трудової дисципліни, щодо яких мали місце дисциплінарні стягнення, тобто за одне і теж порушення двічі застосовано дисциплінарне стягнення: спочатку догана, а потім звільнення.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір може бути розірвано в разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо раніше до нього застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Частиною 2 ст. 147 КЗпП України встановлено, що за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Заходами дисциплінарного стягнення є догана і звільнення (частина перша статті 147 КЗпП України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло одного року.

Отже, законодавством передбачено, що підставою звільнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, за наявності застосованого й не втратившого юридичної сили за давністю або не знятого заходу дисциплінарного чи громадського стягнення, а не фактична наявність сукупності застосованих заходів дисциплінарного стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до акту від 21.03.2016 року «Про відсторонення від роботи прохідника дільниці №1 проходки ш. ім. Леніна ОСОБА_1В.». прохідник дільниці №1 проходки ш. ім. Леніна ШБУ ОСОБА_1 був не допущений до виконання робіт та піднятий на поверхню наступною кліттю з причини його запізнення та відсутності у нього головного світильника та саморятівника ШСМ-3 (а.с.131т.1).

На підставі наказу від 01.04.2016 року № 673 «Про проведення навчання з питань охорони праці прохіднику дільниці №1 проходки ш. ім. Леніна ШБУ ОСОБА_1В.» позивача було направлено на навчання з питань охорони праці та перевірку знань протягом 10 робочих днів, після позапланового інструктажу (а.с. 133т.1).

Крім того, за наказом № 674 від 01.04.2016 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності робітника ШБУ ПАТ «Кривбасзалізрудком» на підставі акту від 21.03.2016 року (а.с. 131 т.1) прохіднику дільниці № 1 проходки шахти ОСОБА_1 за фактом виявленого порушення було оголошено догану за порушення п.2.1.1.-2.1.4. Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «Кривбасзалізрудком» на 2011-2012 роки до Колективного договору (а.с. 60 т.1).

Зі змісту наказу «Про звільнення робітника проходки шахти «Тернівська «ШБУ» № 323-к від 14 квітня 2016 року за п.3 ст. 40 КЗпП України у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин обовязків, покладених на нього правилами внутрішнього трудового розпорядку, вбачається, що підставою для звільнення ОСОБА_1 став його спуск в шахту без головного світильника та саморятівника ШСМ-3, що зафіксовано актом від 21.03.2016 року, тобто не новий проступок (а.с. 8-9 т.1).

Встановивши, що дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення за систематичне порушення трудової дисципліни згідно наказу № 323-к від 14 квітня 2016 року застосовано до позивача не за наступний, після останньої догани, дисциплінарний поступок, а за сукупністю порушень трудової дисципліни, щодо яких мало місце дисциплінарне стягнення у вигляді, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем за одне і теж порушення, яке зафіксоване актом від 21.03.2016 року, двічі застосовано дисциплінарне стягнення: спочатку догана, а потім звільнення, що суперечить вимогам ч. 2 ст. 147 КЗпП України й не може бути підставою для застосування п.3 ст. 40 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що судом першої інстанції не було враховано, що 21 березня 2016 року позивачем було здійснено два дисциплінарних проступки, за один з яких до нього застосовано догану, а за інший звільнення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вчинені ОСОБА_1 порушення, які зафіксована одним актом від 21.03.2016 року та утворюють єдину сукупність, є одним порушенням працівником правил внутрішнього трудового розпорядку й не можливо їх розділити, застосувавши за їх вчинення і догану і звільнення одночасно.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що таке безвідповідальне ставлення позивача ОСОБА_1 до виконуваних ним трудових обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку, могло призвести до загрози не тільки його власного життя, але й життя оточуючих.

Отже, колегія суддів вважає, що відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» не довів правомірності звільнення позивача ОСОБА_1 за п.3 ст. 40 КЗпП України, що правильно встановлено судом першої інстанції.

Разом з тим, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про відсутність підстав для поновлення позивачу пропущеного ним строку для звернення з позовом, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9 розяснено, що встановлені ст. ст. 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобовязаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Так, перебіг строку звернення до суду починається у разі: вирішення трудового спору з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (тримісячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня вручення копії наказу про звільнення (місячний строк звернення до суду); розгляду справи про звільнення з дня видачі трудової книжки (місячний строк звернення до суду).

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 березня 2016 року у справі № 6-2426цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Поважність причин пропуску строку це обставини, які свідчать про те, що працівник не ставився зневажливо до питання про захист своїх трудових прав.

Поважними причинами пропущення строку звернення до суду за вирішенням трудового спору визнаються лише ті обставини, які є обєктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов'язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами щодо неможливості такого звернення.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 30 листопада 2006 року в справі «Красношапка проти України» вказано, що робітник, який вважає себе незаконно звільненим роботодавцем, має значний особистий інтерес у отриманні судового рішення щодо правомірності такої міри.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні указаних фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів (ст. 179 ЦПК України).

Матеріалами справи підтверджено, що з наказом про звільнення позивач ОСОБА_1 був ознайомлений 14.04.2016 року, отримав його копію й цього ж дня ним було отримано трудову книжку, підтвердженням чого є його особистий підпис в листі ознайомлення з наказом № 323-к від 14.04.2016 року «Про звільнення» та в «Книзі обліку руху трудових книжок і вкладишів до них» (а.с. 63, 64-66 т.1).

Однак, з позовною заявою про захист порушеного права, в порушення ч.1 ст. 233 КЗпП України, ОСОБА_1 звернувся 21.07.2016 року, після спливу понад трьох місяців з моменту звільнення, та просив суд поновити пропущений ним строк звернення до суду за захистом порушених трудових прав, посилаючись на факт свого звернення з приводу порушення трудових прав до прокурора Жовтневого району м. Кривого Рогу та комісії з вирішення трудових спорів підприємства, як на поважність причин пропуску такого строку (а.с. 1-2)

Поновлюючи пропущений строк звернення до суду, суд першої інстанції послався лише на факт звернення позивача до прокуратури та адміністрації відповідача з приводу захисту у звязку із звільненням порушеного трудового права, однак не врахував, що таке звернення мало місце поза межами встановленого ст. 233 КЗпП України місячного строку для звернення до суду з позовом.

Так, як вбачається з матеріалів справи, до прокурора Жовтневого району м. Кривого Рогу ОСОБА_4 звернувся 20.05.2016 року й предметом його звернення був не захист трудових прав у звязку з його звільненням, а порушення ПАТ «Кривбасзалізрудком» Закону України «Про звернення громадян» щодо не видачі йому копій документів, про отримання яких він звернувся до підприємства 05.05.2016 року (а.с. 12, 13, 14).

При цьому, за захистом трудових прав позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача тільки 05.07.2016 року, оскаржуючи наказ про звільнення від 14.04.2016 року та вимагаючи створення комісії з розгляду трудових спорів для розгляду цього питання (а.с. 15).

Разом з тим в матеріалах справи відсутні належні докази, які б підтверджували обставини, які заважали йому звернутися до суду у визначений законом строк, а натомість вказують на те, що позивач мав реальну можливість у місячний строк з дня отримання трудової книжки звернутися до суду за вирішенням відповідного спору.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено, що після отримання трудової книжки у нього існували обєктивні, непереборні, істотні труднощі для звернення з позовом до суду в строк, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України, й приходить до висновку про недобросовісне ставлення позивача до свого права на звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представник відповідача зазначила, що не зважаючи на негайність виконання оскаржуваного рішення суду першої інстанції, позивач ОСОБА_1 відмовляється приступити до роботи й ухиляється від його виконання, що вказує нанедобросовісне ставлення позивача до свого права на працю, яке було судом поновлене.

У п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2010 року № 14, судам розяснено, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто у випадку обґрунтованості позовних вимог суд відмовляє у їх задоволенні у звязку з пропуском строку позовної давності. У випадку недоведеності позову суд відмовляє у його задоволенні саме з цих підстав, а не застосовує наслідки пропуску позовної давності.

Враховуючи те, що позов ОСОБА_1 є доведеним, однак ним без поважних причин пропущено строк звернення до суду за захистом порушеного трудового права, колегія суддів вважає, що це є самостійною підставою для відмови в предявленому ним позові.

У звязку з цим доводи апеляційної скарги позивача про його право на отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 143732,88 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн. є безпідставними, оскільки ці вимоги є похідними й підлягають вирішенню судом у разі задоволення позову про поновлення на роботі.

За таких підстав колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а апеляційна скарга відповідача задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що за подання апеляційної скарги відповідачем сплачено судовий збір в розмірі 2877,66 грн., тоді як позивач, у відповідності до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнений від його сплати, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2877,66 грн. підлягають компенсації за рахунок держави на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат».

Керуючись ст. 303, 307, п. 2, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про захист порушених трудових прав, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2877,66 грн. компенсувати за рахунок держави на користь ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: