Справа № 371/1147/16-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/3637/17 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 46 17.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

17 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:Березовенко Р.В.,
суддів:Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,
за участю секретаряСпеней І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Головного управління Держгеокадастру в Київській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Миронівської районної державної адміністрації, про визнання незаконними та скасування наказів Головного управління Держземагентства у Київській області, визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, зобов'язання повернути земельні ділянки, скасування рішення реєстраційної служби Миронівського районного управління юстиції, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтовувала тим, що спірні земельні ділянки не являються державною власністю, вони є колективною власністю Акціонерного товариства «Україна» села Козин, згідно державного акту на право колективної власності на землю, членом якого вона являлась, а тому Головне управління Держземагенства в Київській області, надаючи дозвіл на розроблення документації з землеустрою, затверджуючи документацію з землеустрою та передаючи в оренду зазначені земельні ділянки, діяло поза межами своїх повноважень, передбачених ст. ст. 15-1, 122 Земельного кодексу України, як наслідок державна реєстрація права оренди цих земельних ділянок ОСОБА_6 підлягає скасуванню, а земельні ділянки поверненню.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, через порушення норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції щодо належності спірних земельних ділянок до державної власності суперечать нормам Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», зокрема ст. 13 цього Закону, згідно якого нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки можуть надаватися в оренду за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації та лише на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ст. 13 Конституції України земля, яка знаходиться в межах території України є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Пунктом 7 ч. 1 ст. 92 Конституції України передбачено, що виключно законами України визначаються правовий режим власності.

Частиною 3 ст. 78 Земельного кодексу України встановлено, що земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_6 05 червня 2014 року та 01 вересня 2014 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру в Київській області із клопотанням про надання дозволу на розробку документації із землеустрою щодо відведення чотирьох земельних ділянок, які розташовані на території Козинської сільської ради Миронівського району (а.с. 81-84).

08 серпня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-4157/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 100,0000 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду ОСОБА_6 для ведення фермерського господарства (а.с. 41).

12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5347/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 39,3027 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду ОСОБА_6 для ведення фермерського господарства (а.с. 38).

12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5334/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 20,2472 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду ОСОБА_6 для ведення фермерського господарства (а.с. 39).

12 вересня 2014 року Головне управління Держземагентства у Київській області видало наказ № 10-5333/15-14-сг, згідно з яким надало дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 5,6566 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, в оренду ОСОБА_6 для ведення фермерського господарства (а.с. 40).

Товариством з обмеженою відповідальністю «Земприватцентр», за замовленням відповідача ОСОБА_6 розроблено проекти із землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду (а.с. 142-160), які згідно пункту 1.1. цих проектів перебувають у державній власності.

Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6570/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_6 в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 20,2472 гектар, що має кадастровий номер: НОМЕР_1, яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 42).

13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 20,2472 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_1, строком на 21 рік (а.с. 47-50).

Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6571/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_6 в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 5,6566 гектар, що має кадастровий номер: НОМЕР_2, яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 43).

13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 5,6566 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_2, строком на 21 рік (а.с. 55-58).

Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6575/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_6 в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 21,5100 гектар, що має кадастровий номер: НОМЕР_3, яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 44).

13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 21,5100 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_3, строком на 21 рік (а.с. 51-54).

Наказом від 08 жовтня 2014 року за № 10-6572/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_6 в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 39,3027 гектар, що має кадастровий номер: НОМЕР_4, яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 45).

13 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 39,3027 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_4, строком на 21 рік (а.с. 59-62).

Наказом від 21 жовтня 2014 року за № 10-8104/15-14-сг Головне управління Держземагентства у Київській області затвердило документацію із землеустрою та передало ОСОБА_6 в оренду на 21 рік земельну ділянку площею 11,9655 гектар, що має кадастровий номер: НОМЕР_5, яка розташована на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, призначена для ведення фермерського господарства (а.с. 46).

18 листопада 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Київській області (орендодавець) та ОСОБА_6 (орендар) укладено договір оренди землі, згідно з яким орендодавець надав, а орендар прийняв у строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення (для ведення фермерського господарства) загальною площею 11,9655 гектар, яка знаходиться на території Козинської сільської ради Миронівського району Київської області, кадастровий номер НОМЕР_5, строком на 21 рік (а.с. 63-66).

Таким чином, між Головним управлінням Держземагенства у Київській області та ОСОБА_6 існують цивільні відносини щодо оренди землі сільськогосподарського призначення.

Відповідно до п. 2 спірних договорів оренди землі, земельні ділянки знаходиться в державній власності.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним кодексом України, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Статтею 15-1 Земельного кодексу України передбачено, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин належить, зокрема ведення та адміністрування Державного земельного кадастру, проведення державної експертизи землевпорядної документації, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, наділені повноваженням передавати земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, у користування для всіх потреб.

Частиною 3 ст. 124 Земельного кодексу України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу.

Відповідно до положень вказаних норм Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки.

Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об'єднання).

Особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади, який відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України, передає у власність або користування такі земельні ділянки (ч. 2 ст. 123 цього Кодексу).

Відповідний орган виконавчої влади в межах його повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні (ч. 3 ст. 123 Земельного кодексу України).

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 Земельного кодексу України (ч. 4 ст. 123 цього Кодексу).

Відповідний орган виконавчої влади у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи, приймає рішення про надання земельної ділянки у користування (ч. 6 ст. 123 Земельного кодексу України).

Рішенням про надання земельної ділянки у користування за проектом землеустрою щодо її відведення здійснюються: затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки; вилучення земельних ділянок у землекористувачів із затвердженням умов вилучення земельних ділянок (у разі необхідності); надання земельної ділянки особі у користування з визначенням умов її використання і затвердженням умов надання (ч. 10 ст. 123 Земельного кодексу України).

Головне управління Держземагентства у Київській області, відповідно до ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164, є органом державної влади, який здійснював владну управлінську функцію з приводу надання громадянину ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження проекту землеустрою та прийняття рішення про передачу земельних ділянок цьому громадянину у користування на умовах оренди. Суб'єктами вказаних відносини є Головне управління Держземагентства у Київській області і ОСОБА_6

Позивач не є власником чи володільцем спірних земельних ділянок, він не є учасником правовідносин з приводу прийняття територіальним органом Держземагентства актів індивідуальної дії щодо надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження цього проекту землеустрою та передачу земельних ділянок, таким чином його права оскаржуваними наказами не порушуються, а скасування цих наказів не призведе до змін у правовому становищі позивача (визнання за позивачем певного права або наділення його таким правом в позові не порушується).

Крім того, оспорювані накази територіального органу Держземагентства є виконаними, тобто такими, що вичерпали свою дію, адже на їх виконання між Головним управлінням Держземагентства у Київській області і ОСОБА_6 укладено договори оренди земельних ділянок, які позивач вимагає визнати недійсними.

Відповідно до ст. 204 Цивільного кодексу України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Вказаною нормою закону проголошується презумпція правомірності правочину, відповідно до якої усі треті особи, у тому числі державні органи, не можуть нехтувати правами і обов'язками, що виникли в учасників такого правочину, а відтак не повинні порушувати ці права та не перешкоджати здійсненню їх обов'язків.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, також, зазначав, що ст.ст. 10 та 60 ЦПК України закріплено принцип змагальності сторін, відповідно до якого, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто позивач, стверджуючи про незаконність дій відповідачів при укладенні оспорюваних договорів, повинен довести це належними та допустимими доказами. Ці докази по одинці чи в сукупності повинні беззаперечно свідчити про порушення відповідачами конкретних норм законодавства України, які в свою чергу порушують його права, свободи чи законні інтереси, та тягнуть відповідно до законодавства наслідки, у вигляді визнання судом договорів недійсними.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які по одинці чи в сукупності беззаперечно свідчать про незаконність дій відповідачів при укладенні оспорюваних договорів та тягнуть, відповідно до законодавства, наслідки у вигляді визнання судом договорів недійсними.

В матеріалах справи відсутні прямі та безсумнівні докази того, що земельні ділянки передані ОСОБА_6 в оренду згідно оспорюваних договорів не є державною власністю.

Із витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку кадастровий № НОМЕР_3, вбачається, що вона є державною власністю (а.с. 170).

Із витягів з Державного земельного кадастру про земельні ділянки кадастрові №НОМЕР_4 (а.с. 67), НОМЕР_1 (а.с. 68), НОМЕР_2 (а.с. 69) та № НОМЕР_5 (а.с.70) не вбачається, що ці земельні ділянки перебувають у приватній чи комунальній власності.

Ні конституція України, ні інші закони України не містять такого поняття як колективна власність на землю, а тому з огляду на те, що спірні земельні ділянки знаходяться на території України, відсутні докази, які прямо та однозначно свідчать, що вони є приватною чи комунальною власністю, місцевий суд прийшов до висновку, що вони перебувають у державній власності.

При цьому суд першої інстанції не взяв до уваги копію державного акту на право колективної власності серії КВ від 05 січня 1996 року, виданого Акціонерному товариства «Україна», копію плану зовнішніх меж земель, переданих у колективну власність (а.с. 11-13), а також інші копії планів та карт (а.с. 29, 34-37), оскільки в них відсутні ідентифікуючі ознаки, які прямо вказують, що спірні земельні ділянки входили до земель, які були передані вказаному товариству та на момент укладення оскаржуваних договорів перебували у комунальній чи приватній власності.

Крім того, суд першої інстанції не взяв до уваги листи Держсільгосінспекції в Київської області від 29 січня 2015 року № 04-11/5 (а.с. 89-94), Держсільгосінспекції України від 11 лютого 2015 року № 542/6-1/2-15 (а.с. 95-97) та від 05 травня 2015 року, № 2321/6-1/2-15 (а.с. 98-99), оскільки в їх змісті відсутні ідентифікуючі ознаки, які дають змогу суду чітко ідентифікувати земельні ділянки, передані ОСОБА_6 в оренду, згідно оспорюваних договорів, як земельні ділянки приватної чи комунальної власності (коли та кому виділялися).

Поряд з вказаними висновками, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову зазначав, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ст. 3 ЦПК України). Суд повинен установити чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Позивач не є власником чи користувачем спірних земельних ділянок, він не є учасником правовідносин з приводу прийняття територіальним органом Держземагентства актів індивідуальної дії щодо надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту землеустрою, затвердження цього проекту землеустрою та передачу земельних ділянок, таким чином його права оскаржуваними наказами не порушуються, а скасування цих наказів не призведе до змін у правовому становищі позивача (визнання за позивачем певного права або наділення його таким правом).

Оскільки земельні ділянки, що були надані ОСОБА_6 є державною власністю, то оспорюваними договорами оренди землі, укладеними між відповідачами не було порушено, прав, свобод чи інтересів позивача.

Враховуючи все вищезазначене, колегія суддів погоджується із думкою місцевого суду, що Головне управління Держземагентства у Київській області, видаючи оскаржувані накази та укладаючи спірні договори, діяло на підставі ст. ст. 15-1 та ч. 4 ст. 122 Земельного кодексу України, в межах повноважень, наданих п. 4.32 Положення про Головне управління Держземагенства в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 10 травня 2012 року № 258, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 30 травня 2012 року за № 852/21164, у спосіб, що передбачений ст. 123 Земельного кодексу України та ст. 16 Закону України «Про оренду землі».

Судом першої інстанції правильно встановлено відсутність порушення відповідачами вимог частин 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України при укладені оскаржуваних правочинів, недодержання яких, відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України, є підставою для визнання договорів судом недійсними.

Також, є вірними висновки суду першої інстанції щодо недоведеності тієї обставини, що спірні земельні ділянки на час укладення договорів оренди не перебували і державній власності, а належали до земель зазначених у державному акті на право колективної власності серії КВ від 05 січня 1996 року, виданого Акціонерному товариства «Україна», оскільки жодного належного та допустимого доказу на підтвердження цих обставин надано не було.

Крім того, є вірними висновки суду першої інстанції з приводу недоведеності позивачем існування у неї будь-якого особистого права чи інтересу, які були порушені відповідачами.

Отже, колегія суддів по суті погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вони відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 28 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: Н.В. Ігнатченко

В.О. Фінагєєв