Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 15 березня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 75 984 долари 02 центи США зі сплатою 0,92 % на місяцьзі строком повернення кредиту до 14 березня 2017 року. Виконання зобов'язань за договором кредиту забезпечено порукою ОСОБА_7

Посилаючись на те, що внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 25 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 134 458 доларів 23 центи США(2 801 686 грн 36 коп.), із яких: 48 935 доларів 75 центів США - тіло кредиту, 35 490 доларів 78 центів США - проценти, 5 640 доларів 66 центів США - комісія за користування кредитом; 37 976доларів 84 центів США пеня; 12 доларів США - фіксована частина штрафу, 6 402 долара 20 центів США - процентна складова штрафу, позивач просив стягнути вказану заборгованість із солідарних боржників.

РішеннямМукачівського міськрайонного суду від 02 березня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано у частині вимог банку до ОСОБА_6, у цій частині позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 134 458 доларів 23 центи США, що за курсом Національного банк уУкраїни станом на 25 травня 2015 року становить 2 801 686 грн 36 коп. Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У частині вирішення позову до поручителя ОСОБА_7. рішення апеляційного суду доводами касаційної скарги не оспорюється, а тому колегією суддів не переглядається в силу положень ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 березня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 75 984 долари 02 центи США зі сплатою 0,92 % на місяцьзі строком повернення кредиту до 14 березня 2017року. Виконання зобов'язань за договором кредиту забезпечено порукою ОСОБА_7

На підставі п. 2.3.3. кредитного договору кредиторунадано право вимагати дострокового повернення кредиту в повному обсязі, винагороди, процентів, інших зобов'язань у випадках: затримання позичальником сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на 10 %, несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує 5 % кредиту, іншого істотного порушення умов договору. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено розичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання відповідної вимоги.

У зв'язку з порушенням позичальником зобов'язань 12 червня 2012 року банк направив на адресу відповідачів досудову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором на підставі п. 2.3.3. кредитного договору протягом тридцяти днів з дати одержання вимоги.

Представник ОСОБА_6 просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності до вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором (а. с. 78).

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Вирішуючи питання про застосування позовної давності у справі, апеляційний суд виходив із того, що 12 червня 2012 року банк направив відповідачам письмове повідомлення з вимогою про повернення кредиту із зазначенням розміру заборгованості, у якій поставив вимогу до позичальника ОСОБА_6 повернути кредит достроково у повному обсязі, а також проценти, комісії та штрафні санкції, нараховані на день повернення кредиту, в тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги (а. с. 77). Факт отримання цього повідомлення 14 червня 2012 року сторонами визнається. З урахуванням 30 днів, вказаних у повідомленні, повне погашення кредиту позичальник мав здійснити не пізніше 14 липня 2012 року. З наступного дня відповідно до вимог статті 253 ЦК України необхідно рахувати початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення вказаної заборгованості. З матеріалів справи вбачається, що позовну заяву банку здано до відділу поштового зв'язку 14 липня 2015 року, тобто у межах трирічного строку позовної давності.

Із такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст. ст. 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов'язання.

Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що на підставі заяви про застосування позовної давності (за умови, що зміст спірних правовідносин не передбачає збільшення тривалості позовної давності порівняно із загальним строком) кредитна заборгованість зі тілом кредиту та процентами підлягає стягненню за останні календарні три роки перед зверненням кредитора до суду, а стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду у межах строку позовної давності за основною вимогою.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов'язання, яким є строк виконання зобов'язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Кінцевим строком повернення кредиту й платежів за ним сторонами визначено 14 березня 2017 року, згідно дострокової вимоги повне погашення кредиту позичальник мав здійснити не пізніше 14 липня 2012 року, а тому станом на дату звернення із позовом до судустрок позовної давності за вимогами банкупро повернення кредиту в цілому не сплив.

Разом з тим, апеляційний суд не перевірив дотримання позивачем строків звернення із вимогами про повернення щомісячних платежів.

До предмета доказування у спорі про повернення щомісячних платежів входять зокрема обставини щодо дати припинення погашення позичальником заборгованості, оскільки початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-522цс17 від 05 квітня 2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Встановлено, що останній платіж на погашення кредиту позичальником вчинено 25 жовтня 2011 року у розмірі 53 долари 71 цент США, а із позовом банк звернувся 21 липня 2015 року.

У порушення вимог ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України апеляційний суд не встановив, які вимоги банку заявлено у межах строку позовної давності, а які знаходяться поза межами цих строків.

Допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права відповідно до ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого ним рішення у частині вирішення позову до ОСОБА_6 із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 07 червня 2016 року у частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик