Справа № 366/1595/17 Головуючий у І інстанції Котлярова І.Ю.
Провадження № 22-ц/780/5478/17 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 58 28.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області про стягнення суми безпідставно отриманих коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області та просив суд у відповідності до норм ст. 1212 ЦК України стягнути з відповідача на його користь незаконно утриману суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 4572,42 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є пенсіонером та перебуває на обліку у Вишгородському об'єднаному управлінні Пенсійного фонду і отримує пенсію за віком. З 11.04.2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, а з 01.01.2012 року перебуває на спрощеній системі оподаткування.

У період із червня по жовтень 2014 року відповідач, всупереч вимогам чинного законодавства, нарахував позивачу борг (недоїмку) зі сплати єдиного внеску утримавши із його пенсії 4572,42 грн., не врахувавши, що він здійснює підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування так як є пенсіонером за віком і звільнений від сплати єдиного внеску відповідно до положень ст. 4 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування».

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року поданий ним адміністративний позов був задоволений частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Пенсійного Фонду України в Іванківському районі Київської області про сплату боргу, а провадження в адміністративній справі в частині позовних вимог про стягнення з відповідача коштів, які були утримані з пенсії - закрито провадження, як такі що не підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства.

У зв'язку з викладеним, просив у порядку цивільного судочинства вирішити вказаний спір, оскільки відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області на користь ОСОБА_2 незаконно утриману суму недоїмки зі сплати єдиного внеску в розмірі 4572,42 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Вишгородське об'єднане управління Пенсійного фонду України Київської області подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування та неправильність встановлення судом обставин, порушення застосування судом норм законодавства, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції згідно ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що ОСОБА_2 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році 2-ої категорії згідно посвідчення серії НОМЕР_1 від 05.01.1993 р. (а.с.9).

Відповідно до пенсійного посвідчення від 16.05.2013 р. серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 є пенсіонером за віком із довічним терміном дії (а.с.8).

Згідно витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 з 11.04.2002 р. зареєстрований фізичною особою-підприємцем. З витягу із реєстру платників єдиного податку з 01.01.2012 року позивач перебуває на спрощеній системі оподаткування, як платник єдиного податку ІІІ групи (а.с.8).

Управлінням Пенсійного фонду України в Іванківському районі Київської області на підставі ст. 25 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» сформовано вимоги від 03.05.2013 р. № Ф-123У, відповідно до якої позивачу визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове соціальне страхування в сумі 4572,42 грн. (а.с.13).

10.02.2017 року ОСОБА_2 звернувся до УПФУ в Іванківському районі у Київській області із запитом про надання йому інформації щодо підстав отриманняним пенсії не у повному обсязі протягом 2014 року.

Згідно відповіді УПФУ в Іванківському районі у Київській області від 15.02.2017 року №23/1-і1 на вказаний запит, позивача повідомлено, що з червня по жовтень 2014 року включно з його пенсії на користь УПФУ в Іванківському районі проводились утримання згідно вимоги Ф-123У від 03.05.2013 р. в сумі 4572,42 грн. по 10% щомісяця по погашенню суми боргу. Після отримання виконавчого збору та витрат, утримання проводиться у розмірі 20% (а.с.14).

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року поданий ОСОБА_2 адміністративний позов був задоволений частково, визнано протиправною та скасовано вимогу Управління Пенсійного Фонду України в Іванківському районі Київської області про сплату боргу від 03 травня 2013 року № Ф-123У (а.с.10-12).

Вирішуючи вказаний спір та задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що відповідачем безпідставно утримана сума коштів в розмірі 4572, 42 грн., а тому визнав доводи позивача такими що відповідають вимогам ст.1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Колегія суддів вважає вказаний висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим виходячи з наступних обставин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 р. № 2464-VІ (у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), єдиний внесок на загальнообов'язкове державне соціальне страхування - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов'язкового соціального страхування в обов'язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб та членів їхніх сімей на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов'язкового державного соціального страхування, тому підстав для здійснення нарахувань за вказаним видом страхування та подальшого утримання цих коштів з відповідача не було.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону, платниками єдиного внеску є фізичні особи-підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності.

Відповідно до Закону Країни «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення окремих норм Податкового кодексу України» № 3609-VІ від 07.07.2011 року, яким статтю четверту Закону № 2464-VІ доповнено частиною четвертою згідно до якої фізичні особи-підприємці, які обрали спрощену систему оподаткування, та члени сімей цих осіб, які беруть участь у провадженні ними підприємницької діяльності, звільняються від сплати за себе єдиного внеску, якщо вони є пенсіонерами за віком або інвалідами та отримують відповідно до закону пенсію або соціальну допомогу. Такі особи можуть бути платниками єдиного внеску виключно за умови їх добровільної участі у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 є пенсіонером за віком у розумінні положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», йому призначена і виплачується пенсія за віком, як щомісячна пенсійна виплата в системі загальнообов'язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа у разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом або отримують члени її сім'ї у випадках, визначених цим Законом.

За приписами абзацу першого статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» № 796-ХІІ від 28.02.1991 року, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону № 1058-VІ.

Аналізуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що особи, яким призначені пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796-ХІІ, є пенсіонерами за віком, а тому фізичні особи-підприємці, які отримують зазначену пенсію і які обрали спрощену систему оподаткування, звільняються від сплати за себе єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на підставі частини четвертої статті четвертої Закону 2464-VІ, але не позбавлені такого права сплачувати цей внесок на добровільній основі.

За змістом статті 177 ЦК України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші, цінні папери та інше.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно та зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язано повернути потерпілому це майно.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки відповідачем ні до суду першої інстанції, ні до апеляційної, не надано жодних доказів укладення між позивачем та пенсійним фондом договору про добровільну участь у системі загальнообов'язкового державного соціального страхування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки постановою Київського окружного адміністративного суду від 18 квітня 2017 року встановлено протиправність відповідача по нарахуванню та утриманню грошових коштів із позивача, тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув вказані кошти з відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення суду законним та обґрунтованим.

Інші доводи апелянта про неповноту судового розгляду та порушення норм процесуального законодавства є безпідставними та необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313, 315, 316 ЦПК України, ст. 177, 1212 ЦК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Вишгородського об'єднаного управління Пенсійного фонду України Київської області відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 29 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагеєв