Справа № 473/2511/17
РІШЕННЯ

іменем України

"14" грудня 2017 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Ротар М.М., при секретарі судового засідання - Гаврилова І.С.

за участю: позивача - ОСОБА_1 представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3 представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю

В С Т А Н О В И В :

В вересні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому вказував, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу подружжя за спільні кошти придбало майно, а саме квартира АДРЕСА_1.

Вказуючи на те, що на даний час між сторонами існує спір щодо користування вищевказаним майном, а згода про добровільний його поділ між ними не досягнута, ОСОБА_1 просив про поділ спільного майна в судовому порядку, а саме визнання за ним право власності на 1/2 частку квартири.

Ухвалою суду від 18 вересня 2017 року було прийнято до спільного розгляду з первісною позовною заявою зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю, в якій ОСОБА_3 просила визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Разом з тим заперечували проти задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині виділення в її особисту власність квартири, оскільки останньою не доведений факт набуття даного нерухомого майна за її особисті кошти.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали у повному обсязі, зазначаючи, що вказана квартира хоча і була придбана в період шлюбу, однак придбавалася вона за особисті кошти ОСОБА_3 та її батьків. Зустрічний позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених відповідачем у зустрічній позовній заяві.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ст.ст.60-72 СК України та постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом.

Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Разом з тим, у ст. 57 СК України наведені правові підстави визнання майна особистою приватною власністю дружини та чоловіка.

При цьому, той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей.

Як встановлено судом, 28 жовтня 1999 року Красненьківською сільською радою Кривоозерського району Миколаївської області зареєстровано шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3. Рішенням Кривоозерського районного суду Миколаївської області від 14 вересня 2017 року шлюб між сторонами розірвано. Дане рішення набрало законної сили 25.09.2017 року.

За період шлюбу сторонами було набута квартира АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі продажу від 11 вересня 2007 року, що був посвідчений приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу. Вказаний договір був укладений на ім'я відповідача ОСОБА_3 Право власності зареєстроване за ОСОБА_3 у КП "Вознесенське міжміське бюро технічної інвентаризації" 08.10.2007 року.

Факт набуття даного майна за рахунок належних подружжю коштів підтверджується заявою, наданою позивачем ОСОБА_1 приватному нотаріусу при оформленні договору купівлі - продажу спірного майна (надання згоди на придбання майна).

В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалося відповідачем ОСОБА_3 , що їй було відомо про наявність такої заяви та її зміст при укладенні договору купівлі - продажу квартири.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 не надала суду належних доказів на підтвердження придбання квартири за особисті кошти. Надана відповідачем ОСОБА_3 розписка про отримання нею в борг коштів для придбання квартири, не може вважатися належним доказом, що підтверджує придбання спірної квартири за особисті кошти, оскільки вказана розписка була написана ОСОБА_3 в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 та в розумінні ч.4 ст. 65СК України передбачалося, що подружжя мають спільний обов'язок по поверненню боргових зобов'язань. Крім того, відсутні докази, що ОСОБА_3 були повернута сума боргу за рахунок особистих коштів.

Між тим, відповідно до передбаченого ст. 10 ЦПК України принципу змагальності, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, підтвердивши їх доказами (фактичними даними) з дотриманням вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України.

Враховуючи встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що згідно ст. 60 СК України дане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, отже належить сторонам на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218, 223 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя задовольнити у повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.М. Ротар