Справа № 466/3239/14 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/783/853/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4, представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_6 про визнання спільним майном та поділ майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6 про визнання спільним майном та поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому остаточно уточнивши вимоги, просив суд ухвалити рішення, яким визнати садовий будинок, що складається з однієї кімнати, літньою житловою площею 8.0 кв.м., загальною площею 11.8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0586 га, що знаходяться у місті Львові на урочищі Клепарів, 49, в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», дві земельні ділянки площею по 0,0586 га, які розташовані на території Львівської міської Ради в урочищі «Клепарів» в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер», а також зобов'язання за договором позики від 14.07.2005р. перед ОСОБА_7 на суму 422407,10 грн., спільним майном подружжя. Припинити право власності ОСОБА_4 на садовий будинок, загальною площею 11.8 кв.м. та земельну ділянку площею 0,0586 га, що знаходяться у м.Львові на урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник» з виплатою їй матеріальної компенсації вартості її частки та визнати за ним право власності на вищезгаданий будинок і земельну ділянку. Визнати за відповідачем право власності на земельну ділянку в цілому площею 0,0578 га, яка розташована на території Львівської міської Ради, в урочищі «Клепарів» в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер». Визнати за ним право власності на земельну ділянку в цілому, площею 0,0578 га, яка розташована на території Львівської міської Ради в урочищі «Клепарів» в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер».

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 06.09.2003 року він зареєстрував шлюб з ОСОБА_8, яка змінила своє прізвище на ОСОБА_4. За час шлюбу вони придбали спільне майно, а саме садовий будинок, загальною площею 11.8 кв.м. та земельну ділянку, площею 0,0586 га, що знаходяться у місті Львові на урочищі Клепарів, 49, в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», а також дві земельні ділянки площею по 0,0586 га, які розташовані на території Львівської міської Ради в урочищі «Клепарів», в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер». Крім того, під час спільного проживання він уклав з ОСОБА_7 договір позики, відповідно до якого він позичив у останньої 288135 грн., що еквівалентно 57000 дол. США, терміном до 27.07.2005р. без нарахування процентів за користування позикою. Оскільки вважає, що при поділі майна повинні враховуватись також і борги подружжя, тому просить позов задовольнити.

ОСОБА_4 звернулась до суду з зустрічним позовом, після уточнення якого остаточно просила суд ухвалити рішення, яким визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку для ведення садівництва № 12 площею 0,0578 га, кадастровий номер :10:004:0133, що знаходиться у м.Львові, урочище «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0578 га, що знаходиться у м.Львові, урочище «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», садовий будинок загальною площею 11,8 м.кв. та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий номер :10:004:0134 у м.Львові урочище Клепарів 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», а також 15/100 частин приміщення магазину (позначені в плані будівлі цифрами 9/49.4; 10/29,8; 11/14,2; 12/1,9; 13/1,7) площею 97,0 м.кв., що знаходяться за адресою м.Львів, вул.Стрийська, 57.

Визнати за нею право особистої власності на земельну ділянку для ведення садівництва № 12 площею 00578 га, що знаходиться у м.Львові, урочище «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», 1/2 частину садового будинку загальною площею 11,8 м.кв. та 1/2 земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0586 га у м.Львів, урочище Клепарів,49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», а також право особистої власності на нежитлове приміщення площею 49,4 м.кв. (позначене на технічному плані індексом 9/49,4) за адресою м.Львів, вулиця Стрийська,57.

Визнати за ОСОБА_5 право особистої власності на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0.0578 га, що знаходиться у м.Львові, урочище «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», 1/2 частину садового будинку загальною площею 11,8 м.кв. та 1/2 земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0586 га у м.Львів, урочище Клепарів,49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», а також нежитлове приміщення площею 47,6 м.кв., (позначене на технічному плані індексами 10/29,8; 11/14,2; 12/1,9; 13/1,7) за адресою м.Львів, вул. Стрийська,57.

Стягнути з неї, як співвласника 1/2 ідеальної частки площею 49,4 кв.м., компенсацію на користь ОСОБА_5, як співвласника другої частки 47,6 кв.м. грошову компенсацію в розмірі 15 152,4 грн.

В обґрунтування зустрічного позову зазначає, що 06.09.2003р. між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб. За час шлюбу ними придбано спільне майно, яке складається з садового будинку, загальною площею 11.8 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0586 га, що знаходяться у місті Львові на урочищі Клепарів, 49, в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», дві земельні ділянки площею по 0,0586 га, які розташовані на території Львівської міської Ради в урочищі "Клепарів", в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер». Крім цього, ОСОБА_5 14.07.2005р. було придбано 15/100 частин приміщення магазину (позначені в плані будівлі цифрами 9/49.4; 10/29,8; 11/14,2; 12/1,9; 13/1,7) площею 97,0 м.кв., що знаходяться за адресою м.Львів, вул. Стрийська, 57. Оскільки вважає, що вищенаведене майно належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, тому просить суд задовольнити зустрічний позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року основний та зустрічні позови задоволено частково.

Вирішено:

Визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення садівництва № 12 площею 0,0578 га, кадастровий № :10:004:0133, що знаходиться у м. Львові в урочищі « Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер»; земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0578 га, що знаходиться у м. Львові в урочищі «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», придбану ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2004 р., що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9; садовий будинок загальною площею 11,8 кв. м та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий № :10:004:0134 у м. Львові в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник».

Провести поділ майна подружжя. Визнати право власності ОСОБА_5 на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0578 га, що знаходиться у м. Львові в урочищі «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», придбану на підставі договору купівлі-продажу від 28.04.2004р., що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9

Визнати право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку для ведення садівництва № 12 площею 0,0578 га, кадастровий № :10:004:0133, що знаходиться у м. Львові в урочищі «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер».

Визнати право власності ОСОБА_5 на 1/2 частку садового будинку загальною площею 11,8 кв. м та 1/2 частку земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий № :10:004:0134 у м. Львові в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник».

Визнати право власності ОСОБА_4 на 1/2 частку садового будинку загальною площею 11,8 кв. м та 1/2 частку земельної ділянки для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий № :10:004:0134 у м. Львові в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник».

В решті вимог як по основному позову, так і по зустрічному відмовлено за безпідставністю.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року оскаржили ОСОБА_4 та представник ОСОБА_5 - ОСОБА_2

Апелянт ОСОБА_4 в обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими, такими, що ухвалені без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та такими, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права. Покликається на приписи ст. ст. 213, 214 ЦПК України, ст. 60 СК України, ЗУ «Про судоустрій та статус суддів», ст. ст. 317, 334 ЦК України.

Зазначає, що дійсно, 06 вересня 2003 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб. За час шлюбу ними придбано спільне майно, яке складається із садового будинку, загальною площею 11.8 кв.м. та земельної ділянки, площею 0,0586 га, що знаходяться у місті Львові на урочищі Клепарів, 49, в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», дві земельні ділянки площею по 0,0586 га, які розташовані на території Львівської міської Ради в урочищі "Клепарів", в кооперативному садівничому товаристві «Пенсіонер». Крім цього, ОСОБА_5 14 липня 2005 році було придбано 15/100 частин приміщення магазину (позначені в плані будівлі цифрами 9/49.4; 10/29,8; 11/14,2; 12/1,9; 13/1,7) площею 97,0 м.кв., що знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Стрийська, 57. Вважає, що вищенаведене майно належить їй та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності, а відтак, її позовні вимоги підлягають до задоволення. Натомість, суд першої інстанції помилково застосував до даних правовідносин приписи ст. 331 ЦК України.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року змінити, задовольниши повністю її позовні вимоги.

В свою чергу, представник ОСОБА_2 в обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувані рішення є незаконними, необґрунтованими, такими, що ухвалені без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та такими, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_8 з 06 вересня 2003 року по травень 2013 року перебували в зареєстрованому шлюбі, прізвище після одруження дружини змінилося з «Брек» на «Мінералова». 14 липня 2005 року було укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_7 позичила ОСОБА_5 288 135 грн., що еквівалентно 57 000 доларів США. Як зазначила в судовому засіданні сама ОСОБА_4, кошти по договору позики фактично не передавались, а таким чином був проведений розрахунок по договору купівлі продажу спірного нерухомого майна. Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2012 року задоволено позовні вимог ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 422 407 грн. 10 коп. В подальшому, спірні нежитлові приміщення було реалізовано на прилюдних торгах, та як вбачається з інформації, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ОСОБА_6 зареєстрований власником спірних приміщень. Кошти від реалізації спірного майна були повернуті ОСОБА_7 як частина заборгованості за договором позики. ОСОБА_4 відома та обставина, що кошти повертаються ОСОБА_7 позивачем ОСОБА_5 самостійно.

Мотивує апеляційну скаргу також і тим, що як вбачається з рішення Державного реєстратора прав на нерухоме майно від 04 грудня 2015 року ОСОБА_5 відмовлено у скасуванні запису про право власності на спірні нежитлові приміщення на виконання рішення Сихівського районного суду м. Львова від 10 вересня 2013 року та ухвали Сихівського районного суду м. Львова від 26 червня 2014 року. На даний час право власності ОСОБА_5 на спірні нежитлові приміщення на вул. Стрийській, 57 у м. Львові не відновлено, а відтак, власником є ОСОБА_6

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року в частині визнання права власності ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кожного на ? частку садового будинку, загальною площею 11, 8 кв. м. та ? частку земельної ділянки для ведення садівництва, площею 0,0586 га, кадастровий № :10:004:0134 у м. Львів в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник» - скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким припинити право власності ОСОБА_4 на садовий будинок, загальною площею 11,8 кв.м. та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий номер № :10:004:0134 у м. Львові в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник»; визнати за ОСОБА_5 право власності на земельну ділянку кадастровий № :10:004:0134 у м. Львові в урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник», площею 0,0586 га, цільове призначення - ведення садівництва в цілому; визнати за ОСОБА_5 право власності на садовий будинок, який складається з однієї кімнати, літньою житловою площею 8,0 кв. м., загальною площею 11,8 кв.м., що знаходяться у м. Львові на урочищі Клепарів, 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник» (до будинку відносяться: дерев»яна вбиральня -0 Б, металева огорожа № 1, металеві ворота № 2, металева хвіртка). В решті рішення залишити без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильного встановлення існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

Згідно із ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно положень ст. ст. 57, 64 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи із роз»ясень, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спі льного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно,необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і

час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що

підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України),

відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути

будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не

можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від

того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені

грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи

законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути:

квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на

них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні

засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення

в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному

кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими

зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до

спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою

(шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих

підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася

внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх

обох.

Відповідно до вимог ст. 70 СК України в разі поділу майна, що є об»єктом права спільної смісної власноті подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно зі ст. 71 СК України майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому беруться до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

За правилами ст. 60 СК України майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СУ України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружж на майно, суд повнен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумсні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встанолення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою.

Зазначений правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року №6-612цс15, від 03 червня 2015 року №6-38цс15 і відповідно до приписів ст. 360-7 ЦУПК України є обов»язкоим для всіх судів України.

Судом встановлено, що 06 вересня 2003 року зареєстровано шлюб між позивачем за первісним позовом - ОСОБА_5 та відповідачем за первісним позовом - ОСОБА_8, яка після одруження змінила своє прізвище на ОСОБА_5, про що складено актовий запис №214. Даний факт стверджується копією Свідоцтва про шлюб серії І-СГ № 170245, виданого повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Галицького районного управління юстиції у м. Львові 18.06.2004 року (т. 1, а.с. 7).

На день ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення, шлюб між сторонами розірвано. Даний факт підтверджується поясненнями сторін та їх представників в судовому засіданні в суді першої інстанції та копією рішення Личаківського районного суду м.Львова від 22 квітня 2013 року, яке не оскаржувалось та набрало законної сили, по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу, і яке було долучено до матеріалів справи в суді апеляційної інстанції.

Після реєстрації шлюбу сторін по справі, ОСОБА_4 придбала земельну ділянку для ведення садівництва № 12 площею 0,0578 га, кадастровий номер :10:004:0133, що знаходиться у м. Львові, урочище «Клепарів» в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер», що стверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, укладеного 28 квітня 2004 року між відповідачем та гр. ОСОБА_10, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого у реєстрі за № 3232, дублікат якого виданий 13.05.2014р. приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1633 (т.1 а.с. 73) та копією ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.05.2014p., індексний номер 22339642, виданого Державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського МУЮ ОСОБА_11 (т.1 а.с.72). Крім цього даний факт стверджувався поясненнями сторін та їх представників, даними в судовому засіданні.

З копії договору купівлі-продажу земельної ділянки (т. 1 а.с. 124), посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого у реєстрі за № 8223, вбачається, що за час шлюбу ОСОБА_5 придбав земельну ділянку площею 0,0578 га, яка розташована в кооперативно-садівничому товаристві «Пенсіонер» на території Львівської міської Ради, в урочищі «Клепарів».

Також за час перебування у шюбі ОСОБА_4 придбала садовий будинок загальною площею 11,8 м.кв. та земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0586 га, кадастровий номер :10:004:0134 у м.Львів урочище Клепарів 49 в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник». Даний факт стверджується копією дублікату договору купівлі-продажу, укладеного 2 квітня 2004 року між відповідачем та гр. ОСОБА_12, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрованого у реєстрі за № 2398, дублікат якого виданий 13.05.2014р. приватним нотаріусом ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за № 1631 (т.1 а.с. 76) та копією ОСОБА_11 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та їх обтяжень від 29.05.2014p., індексний номер 22346072, виданого Державним реєстратором Реєстраційної служби Львівського МУЮ ОСОБА_11 (т.1 а.с.77).

Задовольняючи первісний та зустрічний позови частково, суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Частиною першою статті 70 СК та частиною другою статті 372 Цивільного Кодексу передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Враховуючи вищенаведені норми закону та той факт, що земельна ділянка площею 0,0578 га та земельна ділянка для ведення садівництва № 12 площею 0,0578 га, кадастровий номер :10:004:0133, є рівними по площі і розташовані на території одного кооперативно-садівничого товариства «Пенсіонер» на території Львівської міської Ради, в урочищі «Клепарів», суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що слід визнати право особистої власності на спірні земельні ділянки за кожним з подружжя.

Крім цього, з врахуванням висновку судової інженерно-технічної експертизи № 2396/2397/2398/2399 від 17.11.2014 р. (т.1 а.с. 54-59), згідно якого, поділ садового будинку та земельної ділянки, площею 0,0586 га, що знаходяться у м.Львів в урочищі «Клепарів» в кооперативному садівничому товаристві «Автобусник» технічно неможливий, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що слід визнати за кожним із сторін по 1/2 частині вищезгаданого майна.

Безпідставними, на думку суду, є вимоги позивача по первісному позову про припинення права на частку у вказаному майні колишньої дружини та виділення йому на праві власності такого, оскільки в порушення вимог ст. 71 СК України позивачем не внесено коштів на депозит суду як грошову компенсацію замість частки ОСОБА_4, відсутня її згода на отримання такої компенсації, та на даний час не визначений статус самочинної будови, проведеної на території земельної ділянки. З таким висновком суду погоджується і колегія суддів

Що ж стосується вимоги по зустрічному позову в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя 15/100 частин приміщення магазину на вул. Стрийській, 57 у м. Львові та його поділ в натурі, то суд першої інстанції в цій частині прийшов до висновку про відмову в позові, виходячи з наступного.

14.07.2005 року було укладено договір купівлі-продажу між ТзОВ «Львівська гарнізонна база», в особі директора ОСОБА_7 та суб»єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5, за умовами якого продавець продав, а покупець купив 15/100 частин магазину , що знаходиться у м. Львові на вул. Стрийська, 57, та складає 97 кв.м. Ціна договору становила 61 000 грн. Крім того, в цей же день, 14.07.2005 р. було укладено договір позики, відповідно до умов якого вже фізична особа ОСОБА_7 позичила ОСОБА_5 288 135 грн., що еквівалентно 57 тис.дол. США. Як зазначили учасники в судовому засіданні, зокрема сама ОСОБА_4, кошти по договору позики фактично не передавались, а таким чином був проведений розрахунок по договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна. В той же час ОСОБА_4 було дано заяву-згоду на отримання коштів у позику (т.1 а.с.145).

Рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 06 лютого 2012 року задоволено позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість за договором позики у розмірі 422 407 грн. 10 коп. ОСОБА_4 стороною у вказаному спорі не залучалась, однак не заперечила, що про такий спір знала і рішення суду нею не оскаржувалось.

Крім того, судом встановлено, що на виконанні державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби ЛМУЮ перебував виконавчий напис № 2849, виданий приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_13 01.09.2005 року про стягнення з ОСОБА_5, суб»єкта підприємницької діяльності, на користь ОСОБА_7 заборгованості у сумі 288 135 грн. за договором позики, в ході якого було накладено арешт на нерухоме майно 15/100 частин нежитлових приміщень за адресою м. Львів вул. Стрийська, 57. В подальшому, спірні нежитлові приміщення було реалізовано на прилюдних торгах, та як вбачається з інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів ОСОБА_6 зареєстрований власником спірних приміщень. Кошти від реалізації спірного майна були повернуті ОСОБА_7 - як частина заборгованості за договором позики.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 10.09.13 року, що набрало законної сили, визнано недійсним протокол від 19.02.13 року проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна - 15/100 частин нежитлових приміщень на вул. Стрийській, 57 у м. Львові ; скасовано свідоцтво про придбання спірного майна, а нерухоме майно повернуте ПП «Спеціалізованому підприємству юстиції» для повторної організації та проведення торгів. Також ухвалою Сихівського райсуду м. Львова від 26.06.14 р. було задоволено заяву Галицького відділу ДВС ЛМУЮ, змінено спосіб і порядок виконання рішення в частині скасування свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів шляхом визнання такого недійсним.

Отже, судом встановлено, що спірне нежитлове приміщення було придбано позивачем ОСОБА_5 хоч і під час перебування сторін у шлюбі, однак за позичені гроші, зобов»язання за договором позики належним чином виконані не були, у зв»язку з чим, знову ж таки під час перебвання сторін у шлюбі і за їх обізнаності про ці обставини, в порядку виконання зобов»язання державною виконавчою службою на таке накладено арешт і передано його на реалізацію з прилюдних торгів. Таким чином, встановивши відсутність спільної участі подружжя коштами або працею в набутті спірного нежитлового приміщення, а також і те, що таке передано ПП «Спеціалізоване підприємство юстиції» для повторної організації та проведення торгів на виконання зобов»язання за договором позики, а відтак і те, що з врахуванням положень ст.ст. 60, 61, 65 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК України, ні боргові зобов»язння, ні це приміщення не входить до обсягу спільно нажитого майна, яке наявне на час припинення спільного ведення господарства сторонами, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що такі не підлягають поділу і тому правильно відмовив у задоволенні цих позовних вимог.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позовних вимог як за первісним, так і за зустрічним позовами.

Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, а висновки суду ґрунтуються на їх всебічному аналізі.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та представника ОСОБА_5 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_14