Справа № 147/104/16-ц Провадження № 22-ц/772/2425/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О.Ю.,

суддів Денишенко Т.О., Медяного В.М.,

за участю секретаря: Торбасюк О.І., представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк Правекс-Банк до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк Правекс-Банк на рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року,

встановила:

ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 09.08.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №5666-002/07Р та Додаток №1 до кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 33250,00 доларів США зі сплатою 11,99 % річних.

Відповідач ОСОБА_3 своєчасно не виконує взятих на себе зобовязань, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 29.05.2015 року становить 65684,52 доларів США, та складається із: заборгованості за кредитом в сумі 30342,00 доларів США, заборгованості за процентами в сумі 18202,49 доларів США, неустойки (пені) за кредитом в сумі 5939,21 доларів США, неустойки (пені) за процентами в сумі 11200,82 доларів США.

Зважаючи на викладене, ПАТ КБ «Правекс-Банк» просило стягнути з ОСОБА_3 на його користь зазначену заборгованість за кредитним договором № 5666-002/07Р від 09.08.2007 року, вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ПАТ КБ «Правекс-Банк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 09.08.2007 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником прав та обовязків якого є ПАТ КБ «Правекс-Банк» та відповідачем було укладено кредитний договір №5666-002/07Р та Додаток №1 до кредитного договору, відповідно до якого ОСОБА_3 отримав грошові кошти в розмірі 33 250,00 доларів США зі сплатою 11,99 % річних (а.с.10-15).

Відповідно до п.п. 1.1,1,2, 4.1 кредитного договору банк надав позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 33 250 доларів США для споживчих цілей, а також з метою оплат страхових платежів згідно з договором страхування нерухомого майна. Кредит надавався строком з 09.05.2007 року по 09.07.2029 року зі сплатою 11,99 відсотків річних. Позичальник зобовязався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 126 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягали сплаті щомісяця (за час фактичного користування грошовими коштами протягом календарного місяця) у строк до 10-го числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків, а також у момент повернення кредиту зазначеного у п. 1.2 даного кредиту.

Матеріалами справи підтверджується, що внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 29 травня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 48 544,49 доларів США., яка складається: 30342 доларів США - заборгованість по кредиту; 18202,49 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами, яку позивач просив стягнути з відповідача.

01 жовтня 2015 року ПАТ КБ "Правекс-Банк" зверталося з письмовими вимогами до позичальника про виконання порушеного зобов'язання за кредитним договором № 5666-002/07Р від 09 серпня 2007 року, проте зазначені вимоги залишились без задоволення.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною першою статті 509 ЦК України передбачено, що зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Згідно із пунктом 4.4 кредитного договору шляхом підписання даного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або за сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, зазначений у п. 1.2 даного договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 6.1.7 кредитного договору позичальник зобов'язується у разі виникнення подій, зазначених у п.п. 4.4, 9.3, 9.4, 9.7 даного договору, достроково погасити заборгованість за кредитом та відсотками у повному обсязі, а також сплатити пеню і штраф.

Отже, сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов'язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Судом встановлено, що останній платіж за кредитним договором ОСОБА_3 здійснив 28 квітня 2012 року, а тому строк користування кредитом вважається таким, що сплив на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення, тобто з 10 травня 2012 року, а ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до суду з позовом у січні 2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідач заявив про застосування наслідків пропуску строків позовної давності до вимог банку у суді першої інстанції (а. с. 187).

Доводи заявника про відсутність підстав вважати, що договір припинив свою дію достроково, а саме з 10 травня 2012 року, є безпідставними, оскільки зміст п. 4.4 кредитного договору носить імперативний, зобов'язальний характер для його сторін. Твердження позивача про те, що вказана норма надає йому право дострокового припинення строку користування кредитом лише з моменту отримання відповідачем вимоги про повернення усієї суми кредиту, а саме з 07 жовтня 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки правові наслідки такого повідомлення або неповідомлення відсутні.

Оскільки вищезазначений пункт договору є обов'язковим для його сторін, тому перебіг строку позовної давності в цьому випадку слід рахувати на десятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення сплати заборгованості за кредитом та/або сплатою відсотків за користування кредитом.

Викладене дає підстави для висновку, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні й справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 4, 303, 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк Правекс-Банк відхилити.

Рішення Тростянецького районного суду Вінницької області від 01 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: