"20" листопада 2017 р.
Справа №642/900/16-ц
Провадження №2/642/184/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 р. Ленінський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Шрамко Л.Л.

за участю секретаря Бондаренко В.П.,

представника відповідача - ОСОБА_1,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 12176-061/07Р від 27.04.2007р. в сумі 51466,43 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 39936 доларів США, за процентами 11530,43 доларів США.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що з відповідачем ОСОБА_2 27 квітня 2007 року укладений кредитний договір №12176-061/07Р, за яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 45000 доларів США на строк по 27 квітня 2032 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,99% річних, з обовязком погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в розмірі 150 доларів США щомісячно до десятого числа кожного місяця. В забезпечення виконання зобовязання за вищезазначеним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №12176-061/07Р від 27.04.2007р., за яким ОСОБА_3 зобовязалась відповідати перед банком солідарно з позичальником за виконання останнім умов кредитного договору в повному обсязі. Крім того, з метою забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № 12176-061/07Р від 27.04.2007р. позивачем з ОСОБА_2 укладено договір іпотеки №12176-061/07Р відповідно до якого ОСОБА_2 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_2 належним чином не виконує свої зобовязання, внаслідок чого станом на 17 червня 2015 року у нього створилась заборгованість у загальній сумі 51 466, 43 доларів США, з яких: 39936 доларів США - заборгованість за кредитом, 11530,43 - заборгованість по відсоткам. Відповідачам були направлені вимоги про усунення порушення основного зобовязання та дострокове погашення кредиту у повному обсязі, які були залишені без задоволення.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Проти заяви представника відповідача про застосування строку позовної давності заперечував, з урахуванням заперечень представника відповідача подав додаткові пояснення до позову, де зазначив, що вважає необґрунтованими посилання представника відповідача на пропуск строку позовної давності та припинення строку користування кредитом ще у 2010 році. Так, представник позивача зазначає, що останній платіж здійснено позичальником у вересні 2013 року, 30.09.2015 року відповідачам направлено вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі кредитних зобовязань не пізніше 60 днів з дня отримання вимоги. До цієї дати позивач не направляв відповідачам письмових повідомлень про припинення строку користування кредитом, як це передбачено п.4.4. договору, тому строк користування кредитом не припинявся до направлення письмової вимоги, а у лютому 2016 року позивач звернувся з даним позовом до суду.

В останнє судове засідання представник позивача не зявився, подав заяву з проханням справу слухати у відсутності представника, позов підтримав. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, враховуючи, що представник позивача дав пояснення у судовому засіданні, також надав письмові пояснення, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, за згодою представника відповідача суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника позивача.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов не визнав, подав письмові заперечення. Просив у позові відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності,посилаючись на те, що кредитний договір припинив свою дію ще у 2010 році, достроково, згідно з до п.4.4. кредитного договору, яким визначено, що у випадку виникнення у позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Припинення договору не залежить від направлення листа банком про його припинення. Зазначає, що останній платіж було проведено відповідачем 28.12.2012. Листом банку від 20.04.2016 була відповідача повідомлено про заборгованість у розмірі 9912 доларів США. Виходячи з щомісячного внеску 150 доларів США, предявлялась вимога щодо сплати боргу за 66 місяців, тобто за 5, 5 років. Листом від 16.11.2015 банк повідомив відповідача про прострочення виконання кредитних зобовязань становить 1768 днів, тобто 4, 85 років. На думку представника відповідача, вказаним підтверджується, що невиконання зобовязань відповідача почалось у 2010 році. Отже, дія кредитного договору припинена відповідно до умов договору. Крім того, на його думку, безпідставно поза межами позовної давності позивач предявляє вимоги про стягнення неустойки за 2010-2016 р.р. Крім того, сам представник позивача зазначає, що нерегулярне внесення платежів відповідачем на протязі 2010-2013 р.р. є перериванням строку позовної давності в розумінні ч.3 ст. 264 ЦК України, що свідчить про визнання представником позивача факту припинення дії договору у 2010 році, оскільки перебіг строку позовної давності неможливий при діючому кредитному договорі. Крім того, представник відповідача послався на те, що сума заборгованості не відповідає дійсності.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомила, доказів поважності причин неявки суду не надала. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у її відсутності.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_2 укладений договір №12176-061/07Р від 27.04.2007р., за яким відповідач отримав кредит у розмірі 45 000 доларів США строком з 27 квітня 2007 року по 27 квітня 2032 року зі сплатою 11,99% річних.

Відповідно до п. 4.1 договору ОСОБА_2 зобовязався погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 150 доларів США щомісяця до 10-го числа наступного місяця.

Відповідно до п. 4.2 договору ОСОБА_2 зобовязався сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно до 10-го числа місяця, наступного за місяцем їх нарахування.

27 квітня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «Правекс-Банк» укладено договір поруки зі строком дії до 27 квітня 2035 року, відповідно до умов якого ОСОБА_3 зобовязалась в повному обсязі відповідати перед банком солідарно з ОСОБА_2 за виконання ним зобовязань, які випливають з умов кредитного договору №12176-061/07Р від 27.04.2007р. та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом у строк до 27 квітня 2032 року у розмірі 45 000 доларів США та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору. Згідно з п.1.3. договору поруки поручитель дала згоду на збільшення розміру забезпеченого порукою за даним договором зобовязання позичальника, що може виникнути у майбутньому, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, у випадку внесення позичальником та кредитором змін та доповнень до кредитного договору або у випадку внесення змін до кредитного договору та/або до даного договору кредитором в односторонньому порядку.

27 квітня 2007 року між АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником якого є ПАТКБ «ПРАВЕКС-БАНК», та ОСОБА_2 укладений договір іпотеки №12176-061/07Р від 27.04.2007р. відповідно до якого для забезпечення виконання в повному обсязі своїх зобовязань за кредитним договором, вчасного та в повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами кредитного договору, відшкодування збитків, іншої заборгованості, ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2.

29 грудня 2009 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_2 укладено договір про внесення змін та доповнень до вказаного кредитного договору, відповідно до якого сторони визначили, що станом на дату укладення цього договору фактична заборгованість відповідача за кредитом складає 41100 доларів США, з яких 900 доларів США- прострочена заборгованість за кредитом, та п.4.1 кредитного договору викладено в редакції, згідно з якою позичальник в період з 11.11.2009 до 10.05.2010 року платежів не вносить, а зобовязується погашати заборгованість за кредитом щомісяця, при цьому до 10 числа наступного місяця включно, відповідно до складеного графіку погашення кредиту, а саме з 11.05.2010 до 10.03.2032 р. по 156 доларів США щомісячно, з 11.03.2032 до 27.04.2032 р- по 228 доларів США.

Позичальник несвоєчасно вносив належні платежі, сплатив останній платіж в погашення заборгованості 6 вересня 2013 року, після чого припинив виконання кредитних зобовязань.

Позивач направив на адресу відповідача ОСОБА_2 письмову вимогу б/н від 30.09.2015 про усунення порушення основного зобовязання за вказаним кредитним договором, та погашення не пізніше 60 днів з дня отримання цього повідомлення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі у розмірі 59149, 85 доларів США , яка складається з заборгованості за кредитом 39936 доларів США, за процентами 11530, 43 доларів США, неустойки (пені) за кредитом 4167, 36 доларів США, неустойки (пені) за процентами - 3516, 06 доларів США.

Аналогічна вимога про погашення заборгованості № б/н від 30.09.2015 направлена на адресу поручителя ОСОБА_3

Вказані вимоги направлені 5 жовтня 2015 року на адресу відповідачів цінним листом, що підтверджено поштовими квитанціями, описом вкладень до цінних листів, реєстром відправлень.

Відповідно до розрахунку заборгованості по договору №12176-061/07Р заборгованість позичальника станом на 17 червня 2015 року становить 51466,43 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 39936 доларів США, заборгованість за процентами 11530,43 доларів США.

Суд, оцінивши надані сторонами докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з таких підстав.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1ст. 626 ЦК України).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Як зазначено у статті 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст. ст.530,631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Згідно до ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилися, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Виходячи зі змісту ст.ст. 1046, 1047 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить на позичальнику, відсутність у боржника необхідних коштів не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання.

Відповідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При солідарному зобовязанні боржників кредитор вправі вимагати виконання як від боржників разом, так і від кожного з них окремо.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитом та відсотками позичальника ОСОБА_2, відповідач вносив платежі нерегулярно, внаслідок чого станом на 17 червня 2015 року у нього створилась заборгованість в загальній сумі 51466,43 доларів США, в тому числі: заборгованість за кредитом 39936 доларів США, за процентами 11530,43 доларів США.

Останній раз ОСОБА_2 вніс грошові кошти в сумі 600 доларів США 6 вересня 2013 року, що підтверджено заявою про переказ готівки від 6 вересня 2013 року, де зазначено призначення платежу - погашення заборгованості за кредитним договором №12176-061/07Рвід 27.04.2007 р.

Як зазначено у п. 4.4. Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом або за сплатою відсотків , строк користування кредитом, зазначений у п.1.2. договору, припиняється достроково, на 10-й день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 7.1.4 кредитного договору банк має право, у разі виникнення подій, зазначених у п. 4.4. даного Договору, достроково стягнути заборгованість у повному обсязі.

Позивач 6 жовтня 2015 року направив відповідачам письмові вимоги про дострокове погашення кредиту, а 9 лютого 2016 року направив дану позовну заяву поштою до суду.

З матеріалів справи вбачається, що сторонами кредитного договору визначено кінцевий термін виконання зобовязання позичальником 27.04.2032 року, тому враховуючи відсутність доказів підтверджуючих дострокове припинення строку користування кредитними коштами до направлення банком 6 жовтня 2015 року вимоги про дострокове погашення кредиту, позивач, звернувшись до суду з даним позовом 9 лютого 2016 року, не порушив строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

Верховним Судом України у постанові № 6-190цс14 від 25.01.2015 року зроблено правовий висновок про те, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права, а за п. 7 ч. 2 цієї статті припинення правовідношення.

Згідно із ч. 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 559, 598 ЦК України припинення зобовязання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин субєктивне право і кореспондуючий йому обовязок перестають існувати.

Термін «порука», застосований законодавцем у ч. 1 ст. 559 ЦК України, використовується в розумінні зобовязального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що строк строком припинення зобовязання поруки не можна ототожнювати із строком дії договору.

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України у постанові від 21 травня 2012 року № 6-69цс11.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, установлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора на задоволення його вимог. Останнє означає, що строк поруки належить до преклюзивних строків, основна властивість яких, крім того, що їх сплив, на відміну від строків позовної давності, припиняє суб'єктивне право, полягає в тому, що вони не можуть бути призупинені, перервані чи відновлені. Такі строки також не можуть бути змінені за домовленістю сторін договору та їх настання припиняє права кредитора та обов'язок боржника за договором.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за основним договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

У разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

З огляду на вказані обставини, помилковими є посилання представника відповідача на те, що строк позовної давності слід обчислювати з 2010 року.

Таким чином, строк позовної давності за вимогами як до позичальника, так і до поручителя, позивачем не пропущений. Крім того, не припинена і дія поруки.

Виходячи з положень ч.4 ст. 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України у постанові № 6-263цс15 від 07.10.2015 року.

Оскільки з позовом до поручителя позивач звернувся в межах 6-місячного строку після направлення вимоги про дострокове повернення кредиту, наявні підстави для стягнення заборгованості як з позичальника, так і з поручителя в солідарному порядку.

Згідно правової позиці, викладеної Верховним Судом України в постанові від 29 травня 2013 року в справі № 6 - 39 цс 13 та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національній валюті на день здійснення платежу.

Згідно зі ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Ніяких доказів в обґрунтування своїх доводів щодо припинення строку користування кредитом у 2010 році та заперечень щодо розміру заборгованості відповідачі не надали, наданий позивачем розрахунок заборгованості належними та допустимими доказами не спростували.

Посилання представника відповідача на те, що позивачем направлялись письмові вимоги про сплату пені, для стягнення якої сплинув строк давності, та було вказано різний розмір заборгованості, судом до уваги не приймаються, позовні вимоги про стягнення пені позивачем не заявлені, а письмові вимоги позивача до відповідачів щодо сплати пені за прострочку виконання зобовязань правового значення для розгляду даної справи не мають, оскільки суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог.

Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача необхідно також стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору в сумі 17728 грн. 50 коп.

Керуючись, ст. ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 533, 553, 554, 610, 611, 625, 1046-1050, 1054 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» заборгованість за кредитним договором 12176-061/07Р від 27.04.2007р. в загальному розмірі 51466 (пятдесят одна тисяча чотириста шістдесят шість) доларів 43 центи США з конвертацією цієї суми в національній валюті на день здійснення платежу, яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі і 39936 доларів США, та за процентами в розмірі 11530,43 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРАВЕКС-БАНК» витрати по оплаті судового збору в розмірі 8 864 (вісім тисяч вісімсот шістдесят чотири) грн. 25 коп. з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через Ленінський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Л.Л.Шрамко