Номер провадження: 22-ц/785/4997/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року про забезпечення позову Одеської міської ради до ОСОБА_4, Головного територіального управління юстиції в Одеській області, державного реєстратора ОСОБА_5 про скасування рішення про державну реєстрацію та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6,

встановила:

27.03.2017 року Одеська міська рада (далі ОМР) звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі ГТУЮ в Одеській області), державного реєстратора ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_6, про скасування рішення про державну реєстрацію та свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

В позові позивач просив суд:

- скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 11.02.2014 року, індексний номер 17633361 на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01, видане Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10819058 від 11.02.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Разом з позовною заявою представником ОМР було надано до суду заяву про забезпечення позову, в якій позивач просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом:

- накладення арешту на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01;

- встановлення заборони субєктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, повязані з державною реєстрацією речових прав на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

В обґрунтування заяви представник позивача посилався на те, що 26.10.2016 року Київським районним судом м. Одеси по справі № 520/4414/16-ц ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОМР задоволено та зобов'язано ОСОБА_4 власними силами і за рахунок власних коштів звільнити самовільно зайняту земельну ділянку шляхом знесення самочинно прибудованих приміщень та другого поверху до квартири № 1, за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, буд. 109, та приведення даної квартири у попередній стан, (у відповідність до технічного паспорту від 20.09.2002 року).

Факт самочинного будівництва й самовільного зайняття земельної ділянки у справі №520/4414/16-ц було встановлено постановою Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року і ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 року по справі №815/6165/14.

Так, 19.05.2015 року постановою Одеського окружного адміністративного суду у справі №815/6165/14, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 року, адміністративний позов заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради, до реєстраційної служби Одеського МУЮ, державного реєстратора Реєстраційної служби ОСОБА_5, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ОСОБА_4, про скасування рішення, свідоцтва про право власності, зобов'язання вчинити певні дії було задоволено повністю.

Даними рішеннями суду першої інстанції було визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 10819058 від 11.02.2014 року про реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: м. Одеса, пр. Свободи, 109 А, загальною площею 105,6 кв.м. Було скасовано свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок від 11.02.2014року, індексний номер 17633361, видане Реєстраційною службою Одеського МУЮ.

07.12.2015 року ухвалою Вищого адміністративного суду України ОСОБА_4 було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою на вищезазначені постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.05.2015 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 року.

Не погоджуючись із результатами розгляду справи, ОСОБА_4 подав заяву про перегляд судових рішень.

24.01.2017 року Верховний Суд України прийняв постанову у справі № 815/6165/14, якою частково задовольнив заяву ОСОБА_4, скасувавши постанову Одеського окружного адміністративного суду від 19.05. 2015 року, ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 30.09.2015 року, ухвалу Вищого адміністративного суду України від 07.12.2015 року та закрив провадження у справі з тих підстав, що даний спір не належить до юрисдикції адміністративних судів (а.с.12-17).

Зазначені обставини призвели до предявлення ОМР даного позову в порядку цивільного судочинства та до звернення до суду із заявою про забезпечення позову.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 р. заяву представника Одеської міської ради про забезпечення позову було задоволено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 просить скасувати вищезазначену ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 р. та відмовити ОМР у задоволенні заяви про забезпечення позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача посилався на те, що за період розгляду даного спору, у разі ухвалення рішення на користь ОМР, вказаний спірний житловий будинок може бути відчужений на користь третіх осіб. Внаслідок таких дій стане неможливим виконання рішення по даній справі, у зв'язку з чим представник вважав за необхідне вжити заходи забезпечення позову.

При цьому позивач зазначав, що якщо у даній справі не обмежити відповідача у можливості розпоряджатися спірним майном, то виконати рішення суду після скасування права власності, у разі задоволення позову, буде неможливо.

Крім того, представником було зазначено, що арешт, як один із видів забезпечення позову, найбільш відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки арешт унеможливить зміну власника (або власників) майна, яке на думку позивача підлягає знесенню, а також оскільки перехід права власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації, доцільно у якості забезпечення позову заборонити особам, які виконують функції державних реєстраторів, вчиняти реєстраційні дії щодо спірного житлового будинку.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Згідно з ч.ч.1-3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, а також інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1, п. 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України в п.4 своєї постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У відповідності до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що між сторонами виник спір стосовно скасування свідоцтва про право власності за ОСОБА_4 на житловий будинок за адресою: м. Одеса, проспект Свободи, 109 А, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 01.

Тобто спір по цій справі стосується нерухомого майна, яке належить на праві власності відповідачеві по справі, однак, як зазначив позивач, самовільне будівництво проведено на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОМР.

Відповідно до п.6 вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 особам, які беруть участь у справі, при вирішенні заяви про забезпечення позову має бути гарантована реальна можливість захистити свої права.

При розгляді заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, судом першої інстанції також обґрунтовано була врахована практика Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» одним з аспектів права на суд є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

При постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції було враховано, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, представник ОСОБА_4 ОСОБА_3 посилається на те, що право власності на спірний житловий будинок за ОСОБА_4 не зареєстровано, а тому він не в змозі буде їм розпорядитися, тобто позбавлений можливості укладати будь-які договори щодо розпорядженням будинком.

Крім того, апелянт вважає, що забезпечивши позов позивач намагається просто зробити неможливим отримання ОСОБА_4 права на земельну ділянку під будинок у власність, факт намагання отримання якої підтверджується вищевказаною постановою Верховного Суду України від 24.01.2017 року.

Однак, дані доводи представника апелянта є безпідставними, оскільки, як було зазначено вище, окрім накладення арешту на спірний житловий будинок, суд також встановив заборону субєктам державної реєстрації та державним реєстраторам вчиняти будь-які дії, повязані з державною реєстрацією речових прав на цей житловий будинок.

Крім того, колегія суддів зазначає, що незабезпечення позову у такий спосіб може призвести до здійснення реєстрації прав власності на спірний житловий будинок за позивачем і до подальшого відчуження цього житлового будинку третім особам, що в свою чергу може призвести до утруднення чи неможливості виконання судового рішення у майбутньому.

Колегія суддів також зазначає, що обставини щодо обгрунтованості чи необгрунтованості позовних вимог можуть бути встановлені тільки в ході розгляду справи по їх суті, оскільки при вирішенні питання про забезпечення позову, суд не може вирішувати спір по суті.

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги про те, що суд уже вирішував питання щодо забезпечення позову і постановив ухвалу від 27.02.2017 року про відмову позивачу у цьому, яка була залишена без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24.04.2017 року (а.с.45-47).

Такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з того, що зазначені судові рішення не мають преюдиційного значення для даної справи, оскільки по вищевказаній цивільній справі приймають участь інші особи, в ній заявлені інші позовні вимоги.

Доводи заявника апеляційної скарги про те, що у вищевказаній справі позовні вимоги є аналогічними, є безпідставними і спростовуються як оскаржуваною ухвалою, так і вищевказаними ухвалами суду.

Крім того, як було зазначено вище, зі змісту позовних вимог по даній справі вбачається, що заходи забезпечення позову, які вжиті судом оскаржуваною ухвалою, і позовними вимогами існує тісний звязок, а тому не забезпечення позову у спосіб, який обраний судом, може призвести до утруднення або неможливості виконання судового рішення в майбутньому.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти поданої позивачем заяви про забезпечення позову та оскаржуваної ухвали суду.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвала постановлена у відповідності до вимог процесуального права, у звязку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 28 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_7

ОСОБА_2