АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

судді-доповідача - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дячук І.М.

за участю:

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, поділ майна та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 та просила:

розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 19.01.2007 у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського РУЮ в м. Києві, актовий запис №24;

виділити ОСОБА_7, що є спільною власністю подружжя автомобіль KIA RIO 2008 року, д/н НОМЕР_1;

стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі 3 000 грн. щомісяця.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 31.07.2017 позов задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_4, зареєстрований 19.01.2007 у відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського РУЮ в м. Києві, актовий запис №24. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій сумі в розмірі 3 000 грн. щомісяця, починаючи з 23.11.2016 і до досягнення повноліття дитиною. Виділено ОСОБА_7 автомобіль KIA RIO 2008 року, д/н НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Справа № 757/57934/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10692/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Писанець В.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції в частині виділення ОСОБА_7 автомобіля та стягнення аліментів скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні даної частини позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. В обґрунтування своїх доводів вказує, що обов'язок по утриманню дитини покладається рівно на обох батьків та наявні докази на підтвердження участі відповідача у житті сина. Зазначив, що присуджена судом сума аліментів є завищеною, враховуючи заробітну плату відповідача, наявності на його утриманні непрацездатної матері. Вказав, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю сторін в рівних частках та відповідач його використовує у своїй професійній діяльності. ОСОБА_4, зазначив на неврахування судом наявності іншого рухомого майна подружжя, яке повністю перебуває у розпорядженні і користуванні позивача вартістю в 150 000 грн., на яке відповідач не претендує.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що шлюбно-сімейні відносини сторони не підтримують, а тому наявні підстави для розірвання шлюбу. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами його участь у житті сина, а тому з ОСОБА_4 підлягають стягненню аліменти в розмірі 3 000 грн. Автомобіль придбаний відповідачем під час перебування у шлюбі з позивачем, яка не працювала, у зв'язку із здійсненням догляду за сином, який народився за чотири місяці до вказаної події, таким чином є предметом спільної сумісної власності сторін.

З таким висновком суду першої інстанції повністю не може погодитись колегія суддів.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, у зв'язку з чим судом апеляційної інстанції не переглядається.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, що 19.01.2007 між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві, відповідно до свідоцтва про шлюбу за актовим записом № 24 серії №021083 (а. с. 7). Від шлюбу сторони мають сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до свідоцтва про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського РУЮ у м. Києві 14.02.2008 (а. с. 8).

Під час перебування сторін у шлюбі, 20.05.2008 відповідачем придбано автомобіль марки KIA (модель RIO, сірого кольору, 2008 року випуску, легковий хетчбек-В), для чого у ВАТ ВТБ Банк взято кредит з виплатою протягом семи років під 16 % річних у сумі 70 920 грн., згідно з договором № 55Г03-08 від 12.06.2008 (а. с. 56-60, 61-67).

Зазначений транспортний засіб зареєстрований за ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_4 (а. с. 51).

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля KIA (модель RIO, сірого кольору, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_2, НОМЕР_5, реєстраційний номер НОМЕР_3, його вартість станом на 02.03.2017 становить 52 000 грн. (а. с. 33-55).

Відповідач працює водієм у ПАТ «Київський радіозавод» неповний робочий час(а. с. 23, 26) та має на утримані хвору мати віком 72 років (а. с. 25-26). ОСОБА_4 офіційно не працює. Сторони проживають окремо, дитина залишилася з матір'ю.

Позивач, зазначаючи, що відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та спільний автомобіль використовується лише у власних цілях відповідача, звернулася із відповідним позовом до суду.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, але не може погодитись з їх розміром.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його батька (матері) або в твердій сумі.

Згідно з ст. 181 СК України, при відсутності укладеного в порядку передбаченому ст. 189 СК України між батьками договору про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, аліменти стягуються у судовому порядку на користь того з батьків, з ким проживає дитина та хто її утримує.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006, згідно якого за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач працює неповний робочий день, та на утриманні якого знаходиться хвора мати.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявністю інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення аліментів в твердій грошовій сумі правильними.

Щодо розміру аліментів, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років в Україні з 01.05.2017 -30.11.2017 становить 1 777 грн.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що ОСОБА_4 на час розгляду справи не отримує стабільно навіть мінімального розміру заробітної плати, колегія суддів вважає за можливим визначити розмір аліментів в сумі 1 500 грн. на утримання сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 23.11.2016.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру аліментів.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову щодо стягнення аліментів, оскільки у матері та батька існує обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Щодо позовних вимог в частині поділу майна - автомобіля KIA RIO 2008 року, д/н НОМЕР_1, колегія суддів вважає наступне.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти до висновку про те, що спірне майно, яке було отримане сторонами за час шлюбу, слід вважати спільною сумісною власністю подружжя, а при поділі такого майна розмір часток дружини та чоловіка є рівними.

Матеріали справи свідчать, що автомобіль марки KIA (модель RIO, сірого кольору, 2008 року випуску, легковий хетчбек-В) було придбано 20.05.2008 під час перебування сторін у шлюбі.

Частина друга статті 70 СК передбачає, що в окремих випадках суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витратив його на шкоду інтересам сім'ї.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (далі - ЦК України) (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Постанова Верховного суду України від 18.01.2017 у справі № 6-2565цс16.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 підлягає визнання право власності по 1/2 частині автомобіля KIA RIO 2008 року, д/н НОМЕР_1, а автомобіль залишити у спільній частковій власності колишнього подружжя..

Враховуючи, що автомобіль - спірне майно є неподільною річчю, який не може бути поділений в натурі між сторонами через різницю в їх вартості, і що жодна зі сторін попередньо не внесла на депозитний рахунок суду відповідну грошову суму, відсутні правові підстави для поділу майна в натурі відповідно до ст. 71 СК України.

На вищевикладене суд першої інстанції уваги не звернув, не з'ясував в повному обсязі обставини справи та дійшов висновків з порушенням норм матеріального права, у зв'язку з чим рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про залишення спірного автомобіля у спільній частковій власності сторін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року в частині визначення розміру аліментів змінити, в зв'язку з чим абзац 3 резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісяця, починаючи з 23 листопада 2016 року і до досягнення повноліття дитиною.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року в частині поділу майна скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_7 та ОСОБА_4 право власності по 1/2 частині автомобіля KIA RIO 2008 року, д/н НОМЕР_1, залишивши його у спільній частковій власності колишнього подружжя.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

Т.А.Семенюк