Справа №442/6587/17
Провадження №2/442/2328/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд -

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення ДТП, посилаючись на те, що ОСОБА_3 07.07.2016 року о 20 год. 00 хв. по вул. Л. Українки, 150 в с.Попелі Дрогобицького району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1, не був уважний, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу постійно контролювати транспортний засіб, внаслідок чого скоїв наїзд на корову, чим позивачу було завдано матеріальних збитків, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП 2 № 135313.

Крім того, ОСОБА_3 07.07.2016 року о 20 год. 00 хв. по вул. Л. Українки, 150 в с. Попелі Дрогобицького району Львівської області, керуючи транспортним засобом марки «ВАЗ 2106» д.н.з. НОМЕР_1, будучи причетним до дорожньо-транспортної пригоди, залишив місце пригоди, про що було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП 2 № 135314. Постановою суду відповідача визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення вимог ст.ст.122-4, 122 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу. В результаті винних дій відповідача, як зазначив позивач, він втратив корову, яку він оцінює у 15000 грн. Оскільки корова була годувальницею сімї, внаслідок її втрати він пережив сильний стрес, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 20000 грн.. Одночасно просить стягнути судові витрати.

Позивач в судовому засіданні збільшив позовні вимоги в частині матеріальної шкоди в розмірі 20 тисяч гривень, додатково суду пояснив, що після ДТП, корова, на яку здійснив наїзд відповідач, померла через два дні після такої події, ветеринара він не викликав, оскільки такого не міг знайти.

Представник позивача позов підтримала, просила такий задоволити з підстав, викладених у позові.

Відповідач проти позову заперечував, вказавши на те, що позивач не надав суду доказів того, що корова, яка належала йому, взагалі загинула, причини смерті корови, не обгрунтував розмір (розрахунок) матеріальної та моральної шкоди, яка, начебто, була завдана позивачу діями відповідача.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, та враховуючи положення цивільно-процесуального законодавства позивач повинен довести підставу позову, тобто обставини, з якими він, як з юридичними фактами, пов'язує свою матеріально-правову вимогу, а суд повинен з'ясувати обставини, які пов'язані саме з предметом спору, встановити характер правовідносин, зумовлених фактами, що мають місце, та правові норми, якими врегульовані ці правовідносини - ст. 214 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 1 Цивільного Кодексу України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією продовжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або змусила зробити для відновлення свого порушеного права - ст. 22 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1166 ЦК України підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди. Аналогічна відповідальність наступає й за завдану моральну шкоду, крім випадків, установлених ч. 2 ст. 1167 ЦК України.

Для настання деліктної відповідальності за завдання шкоди майну необхідно наявність складу правопорушення, а саме: - наявність шкоди, - протиправна поведінка заподіювача шкоди, - причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача, - вина заподіювача.

У відповідності з ч. ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року № 4 (п. 6) роз'яснено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2. Правил дорожнього руху України).

Факт володіння відповідачем ОСОБА_3 автомобілем ВАЗ 2106 під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди на законній правовій підставі сторонами не заперечується. Однак, в судовому засіданні позивачем не надано суду доказів того, що саме з вини ОСОБА_3 йому завдано майнової шкоди у вигляді загибелі корови. Його докази базувались лише на припущеннях, оскільки в судовому засіданні останній повідомив, що керування вище вказаним автомобілем передавалося від однієї особи до іншої і сам позивач не розуміє чому саме відповідача притягнуто до адміністративної відповідальності за наслідком ДТП 07.07.2016.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В силу ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях

При цьому згідно вимог статей 11, 213 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

ОСОБА_2 в своєму позові ставить питання про стягнення з ОСОБА_3 як винуватця ДТП, на його користь матеріальних збитків в сумі 20000 грн., що завдані йому внаслідок загибелі корови, яка належала йому, від удару транспортним засобом, яким керував відповідач. Розмір шкоди визначає, виходячи з оголошень в інтернеті про продаж корови. Тобто в основу суми покладає ціну, за яку можна би було купити нову корову. На підтвердження заявленої суми матеріальних збитків позивачем не надано жодного документу. Крім цього, позивач не надав суду підтвердження того, що відповідач ОСОБА_3 керуючи автомобілем НОМЕР_2, збив корову, яка належала саме позивачу, і що цим спричинено смерть вказаної корови.

Суд не може взяти до уваги як доказ у справі про вартість загиблої корови і, як наслідок, розмір завданої йому матеріальної шкоди в розмірі 20000 грн., слова представника позивача, які ґрунтуються на посиланнях на ринкову вартість.

Позивачем у встановленому законом порядку не надано доказів розміру завданої йому матеріальної шкоди, не надано доказів, що могли б підтвердити причину смерті корови, не представлено паспорту ВРХ (великої рогатої худоби) , не доведено в судовому засіданні й дійсну вагу корови, а також не доведено позивачем і факту утилізації туши корови до скотомогильника, тому суд вважає за необхідне в цій частині відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, яка зокрема полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сім'ї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних і душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також із врахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, суд враховує характер вчиненого діяння відповідача, яке характеризується умисною формою вини, глибину фізичних та душевних страждань позивача, те,що було порушено її звичний ритм життя, а також вимоги розумності і справедливості.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 р. № 4 позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак позивачем не доведений факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного звязку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувалася позивач, визнаючи розмір морального відшкодування.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди в сумі 20000гривень слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10-11, 58, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, ст.16,23,1166,1167 ЦК України, суд

вирішив:

В позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя: О.Б.Нагірна

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21 листопада 2017 року.