Справа № 219/5641/17
Провадження № 2/219/3217/2017
10 липня 2017 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі
головуючого судді Давидовської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання Наумової А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Зазначає, що є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 05 липня 2017 року. Відповідач, не є власником квартири, за місцем реєстрації не проживає з більше 10 років, особистих речей у житлі не зберігає, що порушує її права як власника помешкання.
Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутності та про підтримання позовних вимог.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання жодного разу не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відповідно до ст. 74 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.
З урахуванням ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує.
Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом установлено, що квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1,належить на праві власності ОСОБА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу будинку від 05 липня 2017 року, серії НМЕ №358126. Зазначений договір посвідчено нотаріально та зареєстровано в реєстрі за № 1961 (а.с.39-40).
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №91535725 від 10 липня 2017 року, 1/3 квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 на підставі купівлі-продажу будинку від 05 липня 2017 року, індексний № 36001104, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_3, Бахмутського міського нотаріального округу Донецької області, 1/3 квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло №4405 від 24.02.1994 року, 1/3 квартира АДРЕСА_2, належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло №4405 від 24.02.1994 року (а.с.32-34).
Згідно з актом від 29 травня 2017 року, складеного ТОВ «ТБК «СХІД», сумісно з власником квартири та сусідами, встановлено, що ОСОБА_2, зареєстрований в № 141 в будинку №63 по вул. Горбатова м. Бахмут, Донецька область та за місцем реєстрації не мешкає (а.с. 12).
Приймаючи рішення, суд виходить з наступного.
Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (далі ЦК).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК ).
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 ЦК власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 ЦК).
Пунктом 1 ч.1 ст.346 ЦК передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном.
У відповідача колишнього власника житла після відчуження житлового будинку припинилось право власності на нього, а відтак і припинилось право користування цим житловим приміщенням у колишнього власника житла.
За таких обставин, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин, іншої домовленості між ним та власником житла не встановлено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
З огляду на викладене, керуючись статтями 10, 11, 60, 61, 214, 215-218, 224, 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, суд

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В.Давидовська