Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/535/17-ц
Провадження № 2/376/349/2017
"11" квітня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Клочка В.М.
при секретарі: Якштас А.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Сквира Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, -
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, представник позивача надав суду заяву з проханням про слухання справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву з проханням про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі
Відповідач ОСОБА_3 в судові засідання неодноразово не з'являвся, але був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяви про розгляд справи у його відсутності суду не наддав.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, згідно частини 1 статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
В статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду.
Відповідно до вимог статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.
Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
В пункті 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, № 4 відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Пунктом 9 вищевказаної постанови Пленуму Верховоного Суду України передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Судом встановлено, що відповідно до постанови Святошинського районного суду м. Києва від 24.11.2016 року, 27.10.2016 року приблизно о 17 годині 40 хвилин ОСОБА_3 керуючи автомобілем «ДЕУ», номерний знак НОМЕР_2, по вул. Богачевського в м. Сквира Київської області, не виконав вимогу знаку «2.1» «Дати дорогу», внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, та вказані транспортні засоби зазнали механічних пошкоджень, та ОСОБА_3 визнаний винним судом.
Також судом встановлено, що постановою від 28.12.2016 року Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.. 130 ч. 1 КУпАП, а саме «ОСОБА_3 27.10.2016 року близько 20 години 20 хвилин в порушення п.п. «а» п. 2.9 ПДР, перебуваючи у стані алкогольного сп»яніня керував в м. Сквира Київської області по вул. Богачевського автомобілем «ДЕО» д.н.з. НОМЕР_4».
В силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях ОСОБА_3 не підлягає доказуванню.
Дослідивши квитанцію касового ордера від 26.12.2016 року та акт №280 виконаних робіт вбачається, що позивач ОСОБА_2 сплатила 1200 гривень за роботу по проведенню авто товарознавчого дослідження автомобіля, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Згідно з квитанцією від 22.02.2017 року, позивачем ОСОБА_1 за зверненням до суду було сплачено 640 гривень судового збору, а тому відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути витрати за судовий збір у розмірі 640 гривень.
На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 22, 1167,1187 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України суд, -
Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Сквирський районний суд терміном десять днів з дня його проголошення, а особами, які не були в судовому засіданні в той же термін і в цьому ж порядку з дня отримання ними копії рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя:В. М. Клочко