Справа № 464/5062/15-ц
пр.№ 2/464/164/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27.10.2017 року м.Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Рудакова І.П.

при секретарі судового засідання Бондар Н.С.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Квартирно експлуатаційного відділу м.Львова про визнання права на користування житловим приміщення та зобов`язання укласти договір найму, -

В С Т А Н О В И В :

25.06.2015 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Львова звернувся до суду з позовом, в якому просить виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що квартира АДРЕСА_1 перебуває у державній власності, належить до житлового фонду Міністерства оборони України. У вересні 2000 року на підставі рішення житлової комісії Львівського гарнізону (протокол №22 від 06.05.1999р.) вселився ОСОБА_6 з членами своєї сім`ї, де і проживають по даний час. При перевірці було встановлено, що відповідачі безпідставно проживають у вказаній квартирі, оскільки не отримували відповідний ордер на вселення. Після отримання даної квартири були зняті з квартирного обліку, а основний квартиронаймач ОСОБА_2 уже був забезпечений житлом раніше за рахунок Міністерства оборони України, квартирою АДРЕСА_2 , де залишилась проживати його дочка ОСОБА_5 . ОСОБА_7 утриманням вказаної квартири відповідачі порушують права та законні інтереси інших військовослужбовців Збройних Сил України, які не можуть реалізувати своє право на забезпечення жилими приміщеннями. Позов просить задоволити.
03.11.2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_5 подано зустрічний позов, в якому просять визнати за ними право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 , та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова укласти договір найму житлового приміщення із ОСОБА_2 . Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_2 проходив службу у Збройних Силах України. З сім`єю проживав в квартирі АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат, кухні, з всіма комунальними вигодами, та одночасно перебував на черзі для покращення житлових умов, так як сім`я складалась з чотирьох осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 дружина, ОСОБА_8 донька, ОСОБА_5 син). Рішенням житлової комісії ОСОБА_9 була виділена двохкімнатна квартира АДРЕСА_1 , жилою площею 27,71 кв.м. додатково до займаної двохкімнатної квартири для забезпечення житловою площею на склад з трьох осіб ( ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 ) зі зняттям із квартирного обліку. На підставі рішення житлової комісії ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було видано договірне свідоцтво №34 від 11.09.2000 року про заселення виділеної квартири АДРЕСА_1 із сином ОСОБА_8 . На підставі цього договірного свідоцтва ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 заселились у зазначену квартиру. Ордер на квартиру не видали. З цього питання ОСОБА_2 звертався із заявою у житлову комісію Львівського гарнізону. У квартирі позивачі за зустрічним позовом проживають з моменту видачі договірного свідоцтва, щомісячно сплачують комунальні послуги. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після її смерті в квартирі залишились проживати ОСОБА_2 та ОСОБА_8 . Ордер на займану квартиру до теперішнього часу не виданий, договір найму не укладений через відсутність ордера, незважаючи на те, що ОСОБА_2 з 1999 року знятий з квартирного обліку, як військовослужбовець запасу, сім`я якого забезпечена житловою площею. Тому ОСОБА_2 та ОСОБА_8 змушені звернутися із зустрічним позовом.

В судовому засіданні представник Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова підтримав позовні вимоги і просив їх задовольнити, та заперечував проти зустрічного позову, посилаючись на те, що відповідачі займають квартиру АДРЕСА_1 без відповідного ордеру, тому не мають права на вказане житло.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 заперечували проти позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова та просили задовольнити зустрічний позов, зазначивши, що відповідачі заселились у спірну квартиру на законних підставах, а саме на підставі рішення житлової комісії Львівського гарнізону від 12 травня 1999 року та договірного свідоцтва №34 від 11.09.2000 року про заселення виділеної квартири АДРЕСА_1 . Ордер на займану квартиру до теперішнього часу безпідставно не виданий, а тому просять визнати за ними право на користування житловим приміщенням, та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова укласти договір найму житлового приміщення. Крім того, відповідачами подано заяву про застосування позовної давності при розгляді позову про їх виселення з житлового приміщення.

Заслухавши представника сторони та представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 перебуває у державній власності, належить до житлового фонду Міністерства оборони України та знаходиться на обліку в КЕВ м.Львова. Квартира складається з двох кімнат із житловою площею 27,71 кв.м.

Рішенням житлової комісії Львівського гарнізону від 21.05.1999 року (протокол №22 від 06.05.1999р.) було вирішено покращити житлові умови сім`ї військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_2 шляхом виділення 2-х кімнатної квартири по АДРЕСА_3 на сім`ю з трьох осіб, що стверджується витягом з протоколу №21 засідання житлової комісії Львівської КЕЧ району від 12.05.1999р. Даним рішенням також визначено залишити для проживання решти членів сім`ї в складі однієї особи, дочки ОСОБА_8 в квартирі АДРЕСА_2 . Всю сім`ю в складі 4-х осіб зняти з квартирного обліку.

На підставі договірного свідоцтва №34 від 11.09.2000р. сім`я ОСОБА_2 отримала право на вселення у вказану квартиру до отримання у встановленому порядку ордера, на тимчасове проживання.

25.07.2001 року підтверджено рішення житлової комісії Львівського гарнізону від 06.05.1999 року про виділення підполковнику запасу ОСОБА_2 двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на склад сім`ї 2 особи зі зняттям із квартирного обліку, що підтверджується витягом із протоколу №2 засідання житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування.

Згідно витягу з протоколу №38 засідання житлової комісії Львівської КЕЧ району від 13.08.2001 року рішення житлової комісії Львівської КЕЧ району від 12.05.1999 року (протокол №21) про надання підполковнику ОСОБА_2 квартири за адресою: АДРЕСА_3 , з двох кімнат площею 27,71 кв.м. на склад сім`ї у три особи (дружина ОСОБА_4 , син ОСОБА_8 ) підтверджено.

Згідно витягу з протоколу №7 засідання житлової комісії Львівського гарнізону Західного оперативного командування від 30.05.2002 року рішення житлової комісії Львівського гарнізону від 06.05.1999 року (протокол №22) про виділення житловій комісії Львівської КЕЧ району двокімнатної квартири АДРЕСА_4 (додатково до займаної двокімнатної квартири АДРЕСА_2 ) для забезпечення підполковника запасу ОСОБА_2 на склад сім`ї з трьох осіб зі зняттям з квартирного обліку підтверджено, зобов`язано житлову комісію Львівської КЕЧ району підтвердити своє попереднє рішення стосовно надання вказаної квартири на склад сім`ї підполковника запасу ОСОБА_2

ІНФОРМАЦІЯ_1 член сім`ї ОСОБА_2 дружина ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова просить виселити ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

Вирішуючи клопотання відповідачів про застосування строків позовної давності при розгляді позову про їх виселення, суд не вбачає підстав для його задоволення, оскільки мають місце триваючі правовідносини, а тому строк позовної давності не може бути застосований.

Вирішуючи позов суд виходить з наступного.

До складу житлового фонду, відповідно до ст. 4 ЖК Української РСР, відносяться житлові будинки, а також житлові приміщення в інших будівлях. Жилі будинки та жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі складають державний житловий фонд.

Частиною 1 ст. 5 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів (житловий фонд місцевих Рад) та у віданні міністерств, державних комітетів і відомств (відомчий житловий фонд).

Згідно ст.58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Статтею 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативно-правовими актами.
Законність вселення ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_1 підтверджується договірним свідоцтвом №34 від 11.09.2000р., на підставі якого сім`я ОСОБА_2 отримала право на вселення у вказану квартиру до отримання у встановленому порядку ордера, на тимчасове проживання.

З довідки ЛКП «Житловик-С» №121 від 31.10.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_3 , та що станом на 01.10.2016 року заборгованості за квартплату, холодну воду, гарячу воду, центральне опалення немає, що свідчить про те, що відповідач здійснює оплату житлово-комунальних послуг.

Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного громадянина України на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Можливість виселення без надання іншого житла передбачена в ст.ст.109, 116, 117 ЖК Української РСР, згідно з якими таке виселення може мати місце в таких випадках: 1) якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними; 2) самоправне зайняття жилого приміщення; 3) визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.
Враховуючи, що сім`я ОСОБА_2 отримала право на вселення у вказану квартиру на підставі договірного свідоцтва №34 від 11.09.2000р., тобто не самоправно зайняла жиле приміщення, підстави для їх виселення без надання іншого житла згідно норм ЖК Української РСР відсутні.

Разом з тим, правова позиція Європейського суду з прав людини, відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція), яка гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.
Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K. від 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення у справі Gillow v. the U.K. від 24.11.1986), так і на наймача (рішення у справі Larkos v. Cyprus від 18.02.1999 року).
Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров`я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню
Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком зазначених випадків. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.
Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем.
За змістом статті 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» втручання у право заявників на повагу до їх житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві». Воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.
Незважаючи на неотримання ОСОБА_2 ордеру на вселення у спірне приміщення квартиру АДРЕСА_1 , судом враховано, що він разом із членами своєї сім`ї відкрито користується вказаним приміщенням, виконує обов`язки щодо утримання цього житлового приміщення та здійснює оплату житлово-комунальних послуг. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що користування ОСОБА_2 спірною квартирою не порушує чиїсь права та інтереси, оскільки вказане жиле приміщення не закріплене за будь-ким іншим.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 звертався із заявами в житлову комісію Львівського гарнізону з приводу видачі ордеру на спірну квартиру, однак його звернення не були розглянуті в передбаченому законом порядку.

Таким чином, керуючись принципом розумності та справедливості, враховуючи житлові умови ОСОБА_2 , наявність неодноразових звернень з метою надання йому ордеру на вселення у квартиру, відсутність належного реагування відповідних органів на ці звернення, суд приходить до висновку, що житлові права ОСОБА_2 та члена його сім`ї - ОСОБА_8 потребують захисту.

Наведене в сукупності, а також відсутність інших осіб, які претендують на спірну квартиру, дає суду підстави прийти до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не підлягають виселенню, за даних обставин їх виселення не є «необхідним у демократичному суспільстві», не відповідає «нагальній суспільній необхідності»; за позивачами має бути визнано право користування спірною квартирою із укладенням договору найму житлового приміщення.
На підставі викладеного, керуючись ст. 47, 129 Конституції України, ст. 8 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод», ст.ст. 4, 5, 58, 116, 117, ЖК Української РСР, ст.ст. 10, 11, 27, 60, 88, 169, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

у задоволенні позовних вимог Квартирно-експлуатаційного відділу м. Львова до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про виселення з житлового приміщення без надання іншого жилого приміщення відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_5 до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Львова про визнання права на користування житловим приміщення та зобов`язання укласти договір найму задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язати Квартирно-експлуатаційний відділ м.Львова укласти із ОСОБА_2 договір найму вказаного житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м.Львова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, у відсутності яких таке прийняте, - в той же строк з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рудаков І. П.