Справа № 202/3102/17
Провадження № 2/202/1718/2017
04 липня 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.
при секретарі Шишлянніков О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління - Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини через зону розмежування без згоди батька,
У травні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на виїзд дитини через зону розмежування без згоди батька, посилаючись на те, що вона та відповідач мають дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. У зв'язку з необхідністю відвідати батьків разом із дитиною, позивачка неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини через зону розмежування, однак він не надає такого. Просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд через зону розмежування до м Донецьк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на період липня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Позивачка у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся згідно правил ч. 9 ст. 74 ЦПК України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без участі представника.
Суд, заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованої 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.
Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:
1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;
2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:
3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.
Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
В'їзд та виїзд на неконтрольовану територію в межах Донецької та Луганської областей регулюється Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, затверджений наказом Першого заступника керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України (керівника Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей) від 12.06.2015 №415. В'їзд та виїзд на неконтрольовану територію здійснюється за умови пред'явлення: 1) паспортних документів, що посвідчують особу, та 2) дозволу (внесення даних про таку особу до електронного реєстру).
Дані про дітей, які не досягли 16-річного віку, заносяться разом з даними осіб, що їх супроводжують.
В'їзд на неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Тобто або за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, або на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без годи та супроводу другого з батьків.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка та її дочка зареєстровані у АДРЕСА_2, де по теперішній час проживають батьки позивачки. Дочка позивачки та відповідача потребує спілкування з дідусем та бабусею, які залишилися проживати на неконтрольованій території. Батько дитини з матір'ю дитини та дочкою не спілкується що підтверджується довідкою Спеціалізованої шкоди № 44 природничо-медичного профілю від 16.02.2017 року № 90. Позивачка неодноразово телефонувала відповідачу з проханням надати дозвіл на виїзд дитини через зону розмежування до дідуся та бабусі. Відповідач на час звернення до суду відповіді не надав. Таким чином, враховуючи інтереси дитини, необхідність отримати належний рівень спілкування з родичами для дитини, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість вимоги позивачки.
Керуючись ст. 27 Європейської Конвенції про права дитини, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 6, 141, 155, 157 СК України, ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, Тимчасовим порядком здійснення контролю за переміщенням осіб, транспортних засобів і вантажів вздовж лінії зіткнення у межах Донецької та Луганської областей, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 74, 76, 88, 212, 214, 215, 217, 224 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Надати дозвіл на тимчасовий виїзд через зону розмежування до м Донецьк ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у супроводі матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на період липня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачкою в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суду м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя С.Г. Зосименко