Справа № 159/580/17 Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І.М.
Провадження № 22-ц/773/858/17 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Данилюк В.А., Шевчук Л.Я.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Аванта» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 12 травня 2017 року про виправлення описки, позов задоволено.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ТзОВ «Торговий дім «Аванта» заборгованість за договором позики в сумі 156024,15 грн., що складається з: 114695,30 грн. основного боргу, суми 3 % річних 401,87 грн., 4889,39 грн. пені, 36037,59 грн. штрафу, а також по 1170,18 грн. судових витрат з кожного.

Не погоджуючись з даним рішенням відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 подану апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 не повернув борг по укладеному 31 березня 2016 року договору позики, а відповідач ОСОБА_2 не виконав належним чином взяті на себе зобов'язання згідно укладеного 12 квітня 2016 року договору поруки, в результаті чого утворилась заборгованість перед позивачем в розмірі 156024,15 грн., яка підлягає солідарному стягненню з відповідачів.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що 31 березня 2016 року між ТзОВ «Торговий дім «Аванта» та ОСОБА_3 укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за № 137, відповідно до умов якого ОСОБА_3 прийняв у власність грошові кошти в сумі 130000 грн. та зобов'язався їх повернути на розрахунковий рахунок ТзОВ «Торговий дім «Аванта» готівкою рівними частинами в строк до 31 березня 2018 року (а.с. 4, 5).

Видача коштів підтверджується видатковим касовим ордером від 12 квітня 2016 року (а.с. 6).

В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором позики 12 квітня 2016 року між ТзОВ «Торговий дім «Аванта» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання ОСОБА_3 зобов'язань перед позивачем, що виникли з договору позики від 31 березня 2016 року (а.с. 9, 10).

Відповідач ОСОБА_3 вніс в касу підприємства згідно прибуткового касового ордера № 90 від 12 квітня 2016 року 4457,70 грн., згідно прибуткового касового ордера № 107 від 29 квітня 2016 року 5417 грн. та згідно прибуткового касового ордера № 38 від 16 лютого 2017 року 5430 грн. (а.с. 7, 8, 50).

24 жовтня 2016 року за вихідним № 648 позивач направив поручителю ОСОБА_2 вимогу про погашення простроченої заборгованості позичальника в сумі 22625,65 грн. (а.с. 11-13).

9 грудня 2016 року за вихідним № 739 позивач надіслав ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вимогу про дострокове погашення позики в сумі 120125,30 грн. (а.с. 14-18).

У зв'язку з невиконанням позичальником умов договору позики станом на 11 січня 2017 року утворилась заборгованість в розмірі 156024,15 грн., з яких 114695,30 грн. основний борг, 401,87 грн. 3 % річних, 4889,39 грн. пеня, 36037,59 грн. штраф.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Як передбачено ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування.

Судом першої інстанції правильно встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що відповідач ОСОБА_3 своїх зобов'язань за договором позики від 31 березня 2016 року та відповідач ОСОБА_2 щодо виконання договору поруки від 12 квітня 2016 року належним чином не виконали в результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає до солідарного стягнення з відповідачів.

Згідно умов договору позика надавалася строком до 31 березня 2018 року (а.с. 4).

З матеріалів справи вбачається, що ТзОВ «Торговий дім «Аванта» як позикодавець скористався своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України та змінив строк виконання основного зобов'язання, направивши 9 грудня 2016 року відповідачам вимоги про дострокове погашення заборгованості (а.с. 14, 15).

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом.

Строк дії поруки у договорі від 12 квітня 2016 року не встановлено. Позичальник змінив строк виконання основного зобов'язання у грудні 2016 року, а в суд звернувся 15 лютого 2017 року, тобто у межах шестимісячного строку, визначеного у ч. 4 ст. 559 ЦК України.

З дня отримання відповідачем ОСОБА_3 грошових коштів до моменту звернення позивача в суд минуло менше трьох років, а отже за жодним із періодичних щомісячних платежів не сплив загальний строк позовної давності.

Пунктом 8 договору позики від 31 березня 2016 року передбачено, що за прострочення виконання зобов'язань за цим договором позичальник виплачує пеню в розмірі 0,1 % від простроченої суми за кожен день прострочення, а сума несплаченої позики має бути виплачена з урахуванням офіційно встановленого індексу інфляції та додатково сплатити штраф в розмірі 30 % від суми позики.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Покликання відповідача ОСОБА_2 в апеляційній скарзі щодо подвійної відповідальності до уваги не беруться, оскільки пеня в розмірі 0,1 % від суми платежу, як окремий вид неустойки, застосована за порушення строків сплати періодичних платежів. Штраф в розмірі 30 % від суми позики застосований за невиконання грошового зобов'язання в цілому.

Визначаючи розмір заборгованості суд першої інстанції правильно виходив з того, що позичальник отримав в позику 130000 грн., сплатив станом на 11 січня 2017 року 9874,70 грн., а 16 лютого 2017 року - ще 5430 грн.

Отже, розмір основного боргу становить ,70-5417-5430=114695,30 грн.

За період з травня 2016 року по 11 січня 2017 року розмір 3 % річних становить 17,66+86,37+72,57+58,77+45,41+31,61+18,25+71,23=401,87 грн.

За цей же період сума пені складає 214,81+1050,83+882,92+715+552,50+384,58+222,08+866,67=4889,39 грн.

За цей же період сума штрафу складає 287,69+1625+1625+1625+1625+1625+1625+25999,90=36037,59 грн.

Таким чином, наведені відповідачем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі доводи не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду і висновків суду першої інстанції вони не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає нормам матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 28 квітня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді