Єдиний унікальний номер 235/2755/17 Номер провадження 22-ц/775/1941/2017
Головуючий в 1 інстанції - Величко О.В Єдиний унікальний номер 235/2755/17
Доповідач - Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1941/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі :

головуючого - судді Жданової В.С.,

суддів :Космачевської Т.В., Будулуци М.С.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Високовольтні мережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за затримку розрахунку та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК «Високовольтні мережі» про стягнення заборгованості по заробітній платі, суми компенсаці за дні щорічної основної та додаткових відпусток, середнього заробітку за затримку розрахунку, суми індекасації заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазнача, що він працював на посаді провідного інженера служби ліній електропередач у ТОВ «ДТЕК «Високовольтні мережі». Згідно з наказом № 23/1 від 14.03.2017 року був звільнений на підставі ст. 36 КЗпП України за згодою сторін, але при звільненні розрахунок з ним проведений не був, що є підставою для стягнення нарахованих сум у судовому порядку.

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні заявленого позову до ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» у повному обсязі.

Представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивачем надані всі документи для вирішенні спору. Відповідач посилається на начебто «блокування» підприємства, при цьому посадові особи не здійснимли жодних дій, щоб перешкодити захопленню підприємства та втраті документації. Вважає, що втрата доступу до виробничих потужностей та майна підприємства, в тому числі до трудових книжок, наказів, штратного розпису, особових справ не є підставою для невиплати заробітної плати та компенсації за невикористані дні відпустки. Вважає, що відповідач повинен був відновити втрачені документи та провести розрахунок з працівниками. Посилається на порушення відповідачем ст. ст.115, 116 КЗпП України, що є підставою для задоволення заявлених вимог у повному обсязі.

Позивач та його представник в судове засідання апеляційного суду повторно не з»явилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, що підтверджено телефонограмами від 09.11.2017 року, зареєстрованими в журналі телефонограм за №5224, № 5225, які отримані ними особисто ( а.с. 168), що перебуває у відповідності до ч.6 ст.74 ЦПК України. В наданій апеляційному суду заяві від 02.11.2017 року просили розглянути апеляційну скаргу за їх відсутності, будь-яких заяв на теперішній час не надали. ( а.с. 175).

Представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказані обставини відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України є підставою для розгляду справи без участі сторін, які належним чином повідомлені про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційної інстанції, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Високовольні мережі» з 02.04.2001 року по 14.03.2017 року, де працював в якості інженера служби ліній електропередач ( а. с. 9-12).

Наказом № 81/5 від 08.05.2015 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 263 від 07.05.2015 року для забезпечення ефективного управління і контролю за діяльністю підрозділів і працівників, які виконують роботу на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження», ведення і зберігання документації на персонал, який знаходиться на непідконтрольованій території, покладено на працівників дирекції по персоналу, який знаходяться на непідконтрольованій території ( а.с. 84). Позивач працював у ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі», виробнича діляність якого здійснювалась на території проведення АТО.

У зав»язку з захопленням невідомими особами адміністративної будівлі та виробничії об»єктів ТОВ «ДТЕК Високовольні мережі», розташованих у м.Донецьку, у відповідача з 13.03.2017 року відсутній доступ до документації підприємства (кадрової, первинної, технічної, договірної, податкової, архівної та ін.), до комп»ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю.

За фактом привласнення майна та за вчинення дій, спрямованих на неправомірне втручання в діяльність ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» за заявою останнього порушено кримінальне провадження № 000150 за ознаками ст.206 КК України( а. с. 87-89).

Торгово-промисловою палатою України ТОВ«ДТЕК Високовольтні мережі» засвідчено настання форс-мажорних обставин при здійсненні господарської діяльності на території, непідконтрольній українській владі, у тому числі у м. Донецьк . Початок дій форс-мажорних обставин ( обставин непереробної сили) є 13 березня 2017 року ( а. с. 117-130).

Позивача звільнено на підставі наказу № 23/1-к від 14.03.2017 року, про що вчинено відповідний запис в трудовій книжці ( а. с.12).

Розглядаючи заявлений позов, суд першої інстанції встановив, що факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем не доведений. При цьому судом приймались відповідні заходи щодо встановлення вказаних позивачем фактів та обставин ( а.с. 29), проте їх з»ясування через настання форм -мажорних обставин є неможливим. Судом також встановлена відсутність вини відповідача у порушенні вимог ст. ст. 47, 115 , 116 КЗпП перед працівниками, звільненими в період встановлення непереробної сили, тобто з 13.03.2017 року. За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та вимогам дючого трудового законодавства.

Згідно ст. 21КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно ст. 115 КЗпП України Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом першої інстанції встановлено та не оспорюється відповідачем, що позивач ОСОБА_1 працював інженером служби ліній електропередач у ТОВ «ДТЕК Високовольні мережі» з 02.04.2001 року по 14.03.2017 року. Звільнений з роботи наказом №23/1-к від 14.03.2017 року згідно п.1 ст.36 КЗпП України. Підставою припинення трудових відносин за згодою сторін було припинення виробничої діяльності підприємства та втрата контролю над майном та документацією з 13.03.2017 року у зв»язку із захопленням підприємства невідомими особами.

Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілостності України « від 14.04.2014 року розпочато проведення антитерористичної операції. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р затверджений перелік населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операці та визначені населені пункти, на території яких органи державної влади не здійснюють свої повноваження. До переліку таких міст включене м. Донецьк .

Наказом ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» від 08.05.2015 року 381/5 здійснено розподіл кадрового та бухгалтерського обліку по контрольованій та неконтрольованій державною владою території.

Встановлено, що позивач не перемістився з непідконтрольної території, продовжив працювати на тій частині підприємства, яка перебувала на території проведення антитерористичної операції.

Таким чином, позивач за сворїим вибором погодився з виконанням роботи в умовах проведення АТО та не території, яка є тимчасово непідконтрольною Україні.

Звертаючись з вимогою про стягнення заробітної плати за дні, відпрацьовані в березні 2017 року, позивач посилається на те, що заробітна плата йому нарахована, але не виплачена, тому належить стягнути у судовому порядку та стягнути середній заробіток за дні затримки розрахунку.

Проте, такі доводи позивача є необґрунтованими. Вбачається, що розрахунок з працівником проведений у повному обсязі по березень 2017 року, що підтверджено платіжними дорученнями про перерахування заробітної плати за січень, лютий, березень 2017 року.

Нарахування заробітної плати за березень 2017 року є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась. Достовірно встановлено, що через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією.

Встановлено, що ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» здійснило переміщення своїх працівників на контрольовану Україною територію, але вивезення матеріальних цінностей та документаціїх товариства неможливо у зв»язку з реальним існуванням загрози життю та здоров»ю співробітників та наявних форс-мажорних обставин. ( а.с.ю 102)

У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобовязання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Вказані форс-мажорні обставини унеможливлювали виконання відповідачем своїх зобов»зань згідно ст.ст. 47,83,115,116 КЗпП України.

Встановлено, що відповідач не мав об»єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов»язків та виконати свої зобов»язання за трудовим договором.

Науково-Правовим висновком Тргово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілостності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотніми обставинами, що об»єктивно унеможливлюють виконання обов»язків відповідачем, передбачених трудовим договором. ( а.с. 117)

Головним Управлінням Держпраці у Донецькій області переврений факи додержання ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» законодавства про працю. Актом перевірки від 29.08.2017 року встановлено, що здійснити нарахування заробітної плати за березень 2017 року та здійснити розрахунок компенсації за невикористані дні щорічних та додаткових відпусток неможливо у зв»язку із втратою контролю над всім майном, документацією, архівом, комп»ютерними системами, системами обліку, програмами забезпечення, що залишились в зоні АТО. ( а.сю 104)

Відповідач у зв»язку з актом тероризму, вчиненому на підприємстві 13.04.2017 року невідомими особами, позбавлений можливості провести нарахування заробітної плати за березень 2017 року та провести остаточний розрахунок при звільненні.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У виконання приписів даної норми закону суд першої інстанції ухвалою від 28.07.2017 року пропонував позивачу з»явитися до суду для дачі особистих пояснень щодо заявлених ним позовних вимог та обґрунтувань, проте, позивач жодного разу у судове засідання не з»явився, що позбавило суд першої інстанції можливости вислухати позивача та з»ясувати питання щодо виконання ним професійних обов»язків саме у березні 2017 року.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач не вчинив активних дій щоб перешкодити захопленню підприємства є неспроможними. Встановлено, що підприємство здійснювало господарську діяльність на територіі, яка тимчасово непідконтрольна Україні. Заходи проведення антитерористичної операції тривають. 13.03.2017 року ТОВ «ДТЕК Високовольтні мережі» було захоплено незаконним збройним формуванням. Втрата контрою над підприємством не залежала від волі відповідача, оскільки мали місце надзвичайні та непереборні події, виникла реальна загроза життю і здоров»ю співробітників.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутня вина відповідача у порушення вимог ст. ст. 47, 115 , 116 КЗпП України перед позивачем, який був звільнений в період встановлення обставин непереробної сили, що є підставою для відмови в позові.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішенні спору.

Ухвалене судом першої інстанціїх рішення відповідає вимогам ст.. 213 ЦПК України, підстав для його скасування ен встановлено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315 ЦПК України апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 20 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді :