Ухвала

іменем україни

09 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 серпня 2005 року він був прийнятий на посаду юрисконсульта у Львівську філію відкритого акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ВАТ «Укртелеком»). У травні 2007 року позивач переведений на посаду юрисконсульта в інший структурний підрозділ товариства - центр технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 6 філії Дирекція первинної мережі ВАТ «Укртелеком», який потім неодноразово змінював свою назву. 15 березня 2013 року позивача переведено на посаду провідного юрисконсульта філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком». 12 лютого 2015 року позивача ознайомлено із попередженням від 06 лютого 2015 року про майбутнє звільнення з 14 квітня 2015 року. 14 квітня 2015 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України - у зв'язку із скороченням штату працівників) на підставі наказу від 10 квітня 2015 року. Вважає своє звільнення неправомірним, оскільки на день видачі попередження про його майбутнє звільнення та й на момент самого звільнення в Єдиному державному реєстрі підприємств, установ та організацій не було відомостей щодо закриття (ліквідації) філії «Дирекція первинної мережі», в зв'язку з чим була відсутня підстава для скорочення штату. Також позивачу не було запропоновано інша посада на підприємства, а також не було погоджено звільнення з профспілковим органом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив: скасувати наказ від 14 квітня 2015 року про припинення трудового договору; поновити його на посаді провідного юрисконсульта у ПАТ «Укртелеком»; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу; стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь моральну шкоду у розмірі 35 000 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом ПАТ «Укртелеком» філії «Дирекція первинної мережі» від 14 березня 2013 року ОСОБА_4 переведений до відділу правового забезпечення філії «Дирекції первинної мережі» на посаду провідного юрисконсульта.

30 січня 2015 року ПАТ «Укртелеком» видано наказ «Про скорочення штату працівників ПАТ «Укртелеком» на підставі рішення Наглядової Ради ПАТ «Укртелеком» про закриття (ліквідації) філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком» та наказу ПАТ «Укртелеком» від 03 листопада 2014 року «Щодо закриття ліквідації) філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ «Укртелеком», згідно якого скорочено штат працівників філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ Укртелеком і у зв'язку з чим внесено зміни до штатного розпису ПАТ «Укртелеком» (в частині філії «Дирекція первинної мережі» ПАТ Укртелеком), затвердженого наказом ПАТ «Укртелеком» від 30 грудня 2014 року «Про затвердження штатного розпису ПАТ «Укртелеком» станом на 01 січня 2015 року, а саме: вивести посади зі штатного розпису згідно з додатком. Серед посад, які були скорочені та виведені зі штатного розпису філії рахується посада на якій працював позивач, а саме: провідний юрисконсульт.

Вищезгадані накази не оскаржувалися, не є скасованими, а відтак є чинними.

Згідно з наказом ПАТ «Укртелеком» філія «Дирекція Первинної мережі» про припинення трудового договору (контракту), з 14 квітня 2015 року ОСОБА_4 звільнений з посади провідного юрисконсульта відділу правового забезпечення у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно із п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З вказаним наказом позивач ознайомився 10 квітня 2015 року, що стверджується підписом останнього.

Відповідно до попередженням про майбутнє звільнення від 05 лютого 2015 року позивача попереджено, що звільнення із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбудеться 14 квітня 2015 року. З вказаним попередженням позивач ознайомився 12 лютого 2015 року, що стверджується підписом останнього.

Одночасно з попередженням про звільнення позивачу запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад по ПАТ «Укртелеком» станом на 02 лютого 2015 року, ОСОБА_4 своїм підписом засвідчив, що запропоновані посади йому не підходять.

Протягом двох місяців з моменту попередження та до моменту звільнення позивача ознайомлювали з вакантними посадами ПАТ «Укртелеком», а саме: 23 лютого 2015 року та 12 березня 2015 року.

01 квітня 2015 року на спільному засіданні адміністрації та профкому первинної профспілкової організації РЦТЕТМ-6 ПАТ «Укртелеком» надано згоду на розірвання трудового договору з ОСОБА_4 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується відповідним протоколом.

Встановлено, що відповідач отримав згоду профспілкового комітету на звільнення позивача з наведених вище підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із частинами 1 та 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

За змістом ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 ст. 40 і пунктами 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що при звільненні позивача із займаної посади не було допущено порушень чинного трудового законодавства.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 27 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич