АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1525/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 Дунаєв С. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівГончар Н. І., Ювшина В. І.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаського міського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаського міського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що їй завдано тілесних ушкоджень неправомірними діями ОСОБА_7 внаслідок вчинення ним дій, які містять ознаки кримінального правопорушення. Натомість до теперішнього часу слідчі Черкаського ВП ГУ НП в Черкаській області здійснюють неефективне досудове розслідування, оскільки бажають, на її думку, приховати тяжкий злочин, що позбавляє її можливості отримати грошову компенсацію за нанесені їй тілесні ушкодження і, як наслідок, завдає їй значної моральної шкоди. На теперішній час вона потребує лікування, що вимагає значних матеріальних витрат.

Просила стягнути з ГУ НП в Черкаській області 16 814 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 300 000 грн. - моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконних, протиправних та бездіяльних дій працівників поліції, приховування тяжкого злочину та тяжких тілесних ушкоджень.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_6 оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість рішення, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що підстави за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування, відсутні, а вимоги про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, заявлені до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду.

Судом встановлено, що 4 грудня 2015 року у маршрутному таксі №9, яким керував водій ОСОБА_7, під час посадки пасажирів на зупинці громадського транспорту «Дружба народів» в м. Черкаси дверима автобусу було зажато ногу позивачки, внаслідок чого їй завдано тілесних ушкоджень. За даним фактом розпочате кримінальне провадження №0001426 від 26 грудня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

10 серпня 2016 року позивачка, перебуваючи у салоні маршрутного автобусу №25, яким керував ОСОБА_7, отримала тілесні ушкодження у вигляді забою м'яких тканин, лівого гомілково-ступеневого суглобу та садна м'яких тканин. Зазначені обставини також є предметом дослідження в рамках кримінального провадження №0001426.

На теперішній час досудове слідство по кримінальному провадженню триває і не завершене.

За таких обставин, позивачка вважає порушеними її права внаслідок неправомірних дій працівників органів досудового розслідування, що обумовлені неналежним здійсненням досудовим розслідуванням та приховуванням вчиненого щодо неї тяжкого злочину, а тому вона звернулась до суду з зазначеним позовом.

Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Натомість ч.7 ст.1176 ЦК передбачено, що порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу досудового розслідування встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 1 грудня 1994 року №266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Позивач звернулась до суду з позовом до поліції про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок здійснення неефективного досудового розслідування, пославшись, зокерма, і на положення статті 1172 ЦК України.

Для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності за статтею 1172 ЦК України необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника, шкода, завдана потерпілій стороні, причинний зв'язок між протиправною поведінкою працівника і завданою шкодою, вина працівника), так і спеціальних умов, які обов'язково слід ураховувати. Це обставини, за наявності яких шкода була спричинена, хоча сама шкода в цих зобов'язаннях і не набуває якихось особливостей. До таких обставин частина перша вказаної норми відносить виконання трудових (службових) обов'язків працівником. У разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов'язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену вказаним працівником. Він повинен сам відшкодувати цю шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (стаття 1166 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, при цьому щодо відшкодування шкоди завданої неправомірними діями органів досудового розслідування з незабезпечення ефективного досудового розслідування виникає після прийняття відповідного процесуального рішення за наслідками розгляду кримінального провадження органом, уповноваженим на прийняття такого рішення. За таких обставин, вирішення питання про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі неправомірними діями органів досудового розслідування, до закінчення кримінального провадження та прийняття компетентним державним органом (суд або прокуратура) відповідного рішення за наслідками розслідування кримінального провадження, є передчасним, оскільки встановити факт неправомірності дій органів досудового розслідування може лише прокурор або суд, який уповноважений розглядати справи кримінального провадження.

Таким чином, встановлення факту незаконності дій органів досудового розслідування є компетенцією органів кримінальної юстиції, а відтак в порядку цивільного судочинства питання про відшкодування шкоди може розглядатися тільки після встановлення такого факту.

Крім цього, ст.1195 ЦК України передбачає, що особою, яка відповідає за завдану здоров'ю потерпілого шкоду, є фізична або юридична особа, яка завдала такої шкоди. Проте, встановленим є те, що ушкодження здоров'ю позивача були завдані не працівниками відповідача, а відтак підстави для покладання на ГУ НП в Черкаській області цивільної відповідальності за завдання такої шкоди відсутні.

З огляду на положення ст.33 ЦПК саме позивачу належить право обирати відповідача, тобто особу до якої заявляються позовні вимоги. За власною ініціативою суд не може здійснювати заміну відповідача, якщо буде встановлено, що позов пред'явлено не до тієї особи. Натомість позивачем повідомлено суд, що до інших осіб, які мають відношення до події завдання шкоди її здоров'ю нею заявлені відповідні позови, які розглядаються в інших провадженнях, а цей позов направлений саме до ГУ НП в Черкаській області, який не є належним відповідачем за цими вимогами.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає вірним висновок суду стосовно відсутності підстав за яких у позивача виникає право вимоги на відшкодування шкоди (моральної), завданої незаконними діями органів досудового розслідування, та заявлення позивачем вимог про відшкодування шкоди, завданої здоров'ю позивача, до неналежного відповідача, а тому позов не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб'єктивний характер, а викладені в апеляційній скарзі доводи були предметом розгляду в суді першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка. Інших доводів, які б спростовували правильність висновків суду, скаржником не наведено.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 31 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Головного Управління Національної поліції в Черкаській області, Черкаського міського відділу поліції Головного управління національної поліції в Черкаській області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :