30 жовтня 2017 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області у складі:
головуючого Бібіка О.В.,
з участю секретаря Кошевої А.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-колект" про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень,
23.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-колект" з вимогами:
1. Рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Києва Суперфіна ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:23897019 від 25.08.2015 року визнати незаконним та скасувати.
В якості підстави виникнення права власності зазначено договір іпотеки, серія та номер 2649 від 11.08.2008 року.
Позивач вважає, що таке рішення прийняте з грубим порушенням "Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" та всупереч Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки житловий будинок, який належить позивачу відповідає усім вимогам, що встановлені цим Законом, отже, на нього розповсюджується дія мораторію.
На даний час він проживає у вказаному житловому будинку із дружиною, вони є пенсіонерами, стан здоровя значно погіршився у звязку з тим, що його незаконно позбавили права власності на житловий будинок.
Розділом 4 договору іпотеки врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки, яким передбачено, що іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки: у разі порушення іпотекодавцем будь якого зобовзання за цим договором або будь якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором; у разі виникнення загрози знищення, пошкодження чи втрати предмета іпотеки; в інших випадках відповідно до діючого законодавства. Окремо вказаним розділом договору передбачено, що звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та Закону України «Про іпотеку», з інших, передбачених законодавством України, підстав. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю.
Наведені положення іпотечного договору узгоджуються зі змістом ч. ч. 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку», згідно з якими сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, зокрема шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому в ст. 37 цього Закону. Відносини, повязані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» регулюються цим Законом. Відповідно до приписів ч.1 ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в тій редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Частинами 1, 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що державна реєстрація прав є обовязковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) у випадку, передбаченому цим законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимого іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будьякий час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Розділом 5 іпотечного договору від 11.08.2008 року врегульовано питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» або отримання іпотекодержателем права продати предмет іпотеки будь якій особі на підставі договору купівлі продажу від імені іпотекодавця на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку». Окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя між сторонами договору іпотеки не укладався. Я не отримував від іпотекодержателя письмового повідомлення, що у разі невиконання зобовязань, іпотекодержатель буде приймати рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.
Крім того, відповідно до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.
Таким чином, набуттю права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем передує визначення вартості предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності на момент набуття права власності.
Однак на мою вимогу, документи щодо проведення оцінки з метою визначення вартості спірного нерухомого майна на момент набуття права власності на нього ТОВ «Кей-Колект» не надало, що свідчить про порушення вимог ст. 37 Закону України «Про іпотеку» щодо проведення оцінки предмета іпотеки, оскільки вартість спірного нерухомого майна на момент набуття права власності на нього ТОВ «Кей-Колект» субєктом оціночної діяльності не встановлювалась.
Отже, відповідачами не були виконані вимоги, передбачені п. 46 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень № 868, оскільки не були перевірені докази виникнення у ТОВ «Кей Колект» права звернення стягнення на предмет іпотеки, та не надано належного пакету документів для реєстрації права власності на спірний будинок.
Згідно ч.9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії (надання відмови в ній) проводиться одночасно з вчиненням такої дії. Відповідно до п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868 (в тій редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення), нотаріус проводить державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно або на обєкт незавершеного будівництва виключно у випадку вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном. Отже, законодавством не передбачено можливості проведення державної реєстрації речових прав на обєкт нерухомого майна нотаріусом без вчинення ним нотаріальної дії, повязаної з переходом таких прав на обєкт нерухомості. Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 нотаріальна дія з нерухомим майном не вчинялася. Посвідчення факту виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно не мало місця. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно за ТОВ «Кей Колект» відбулася на підставі договору іпотеки від 11.08.2008 року.
Крім цього, статтею 46-1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус це спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно та який має печатку такого реєстратора, здійснює повноваження відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Аналогічне положення закріплено в абз.2 ч.1 Закону України від 01.07.2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який є спеціальним законом, що визначає правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, що підлягають реєстрації, та їх обтяжень.
Частиною 7 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться за місцем розташування обєкта нерухомого майна в межах, території, на якій діє відповідний орган державної реєстрації права власності та інших речових прав, крім випадків, установлених абзацами 2 і 3 ч.5 цієї статті.
Відповідно до абз. 2 і 3 ч. 5 ст. 3 цього Закону державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва, проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія; державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, обєктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію.
Положеннями ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено розмежування компетенції нотаріуса та державного реєстратора у сфері державної реєстрації, а саме встановлюють компетенцію нотаріуса на здійснення державної реєстрації речових прав у разі вчинення нотаріальної дії з обєктом нерухомого майна. Зі змісту Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» вбачається, що нотаріус виконує функції державного реєстратора виключно у випадках, коли він при цьому вчинює нотаріальну дію з нерухомим майном і проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої нотаріальної дії.
Тобто, якщо нотаріусом було вчинено нотаріальну дію відносно нерухомого майна або обєкту незавершеного будівництва, то подальша реєстрація прав відносно такого майна здійснюється тим самим нотаріусом, яким було вчинено таку дію.
Крім того, 07.06.2014 набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно п.1 цього Закону, не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно до ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Статтею 3 цього Закону передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності закону, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості. Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої ст.263 ЦК України) .
Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановлений Законом України «Про мораторій», не позбавляє кредитора права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника ) зазначене майно.
Будинок №62 по вул. Гагаріна в м. Зміїв є єдиним місцем його постійного проживання. Загальна площа житлового будинку складає 58,90 кв.м. і не перевищує передбачений законом розмір, отже на нього розповсюджується дія мораторію.
Таким чином, предмет іпотеки підпадає під дію Закону України « Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та не міг бути примусово відчужений без згоди власника. Враховуючи, що протягом дії вказаного Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм, у нотаріуса не було підстав проводити державну реєстрацію права власності на житловий будинок.
Рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за товариством з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», яке виникає на підставі договору іпотеки, є неправомірним.

Належним чином повідомлені сторони в судове засідання не з'явилися.

Представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_5 подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала уточнені позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення.

Відповідачі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 та представник ТОВ "Кей-колект" повторно у судове засідання не з'явилися, про причини неявки не повідомили.

Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідачів, які належним чином були повідомлені про час та місце судового розгляду справи.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного:

11.08.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 в іноземній валюті на суму 24000,00 доларів США. (а. с. 8).

В якості забезпечення зобовязань за вказаним кредитним договором 11.08.2008 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі №2649. (а. с. 12-13).

Предметом договору іпотеки є житловий будинок, що знаходиться за адресою:м. Зміїв, вул. Гагаріна, буд. 62, який належить ОСОБА_1: 53/100 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Зміївською державною нотаріальною конторою за № 3-646 від 10.08.2002 року, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Зміївське бюро технічної інвентаризації» 19.08.2002 року в реєстрову книгу № 5-402; 47/100 часток на підставі договору купівлі продажу, посвідченого ОСОБА_4 - приватним нотаріусом Зміївського районного нотаріального округу 29.07.2008 року, в книгу: 5, номер запису: 402, реєстраційний номер 965917. (а. с. 12-13).

Згідно повідомлення №12-22/7002 від 29.02.2012 року, АКІБ «УкрСиббанк» відступив право вимоги зза кредитним договором № 0 ТОВ "Кей-колект" (а. с. 14).

Згідно з інформаційною довідкою №86216964 від 03.05.2017 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна за адресою: м. Зміїв, Харківська області вул. Гагаріна, буд. 62, власником житлового будинку значиться Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей Колект». Зміни до Державного реєстру щодо власника житлового будинку внесені 25.08.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23897019 від 25.08.2015 року). Підставою виникнення права власності зазначено договір іпотеки, серія та номер 2649 від 11.08.2008 року. (а. с. 6-7).

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 36 Закону України "Про іпотеку", сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з п. 5.1, п. п. 5.2.1 п. 5.2 розділу 5 договору іпотеки від 11.08.2008 року, сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання . Позасудове врегулювання здійснюється одним з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки: передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог іпотекодержателя в порядку, встановленому Законом України "Про іпотеку". (а. с. 12 - 13).

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції, що діяла на час прийняття відповідачем оскаржуваного рішення) у випадку, передбаченому цим законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Позивачем надано докази того, що ТОВ "Кей-колект" не були дотримані вимоги умов договору іпотеки та Закону України "Про іпотеку" щодо позасудового врегулювання звернення стягненняґя на предмет іпотеки, в свою чергу приватним нотаріусом не було перевірено виникнення у ТОВ "Кей-колект" права звернення стягнення на предмет іпотеки та, відповідно безпідставно незаконно вчинено дії з реєстрації переходу права власності.

Відповідачами не надано належних доказів наявності чи відсутності згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя у спосіб оформлення окремого від іпотечного договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому ЗУ " Про іпотеку", що б відповідало п. 5.2.1. договору іпотеки від 11.08.2008 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин, позовна заява ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Києва Суперфіна ОСОБА_3 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 23897019 від 25.08.2015 року.

Стягнути з ТОВ "Кей-колект" та приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу, м. Києва Суперфіна ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в рівних частках у розмірі по 320 (триста двадцять) грн. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте Зміївським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: