Справа № 203/626/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 квітня 2017 року. Кіровський районний суд м.Дніпропетровська

в складі: головучого судді Карпенка С.Ф.

при секретарі Ркоян Ю.А.

за участю представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Дніпрі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

12 лютому 2016 р. позивач звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості та збитків відповідно до кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року, предмет якого був змінений заявою від 13 грудня 2016 року та у судовому засіданні від 16.01.2017 року, вказану заяву було долучено до матеріалів справи. Відповідно до вказаної заяви позивач, просить суд в рахунок погашення заборгованості відповідача, звернути стягнення на предмет застави, який належить відповідачу на праві власності, шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», у рахунок погашення заборгованості відповідача, за кредитним договором №50004378 від 15.05.2012 року, а саме заборгованості у розмірі 147 551 грн. 95 коп., посилаючись на ті підстави, що між сторонами 15.05.2012 було укладено кредитний договір №50004378 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 185 145 грн. 12 коп., а також додаткову угоду №1 від 13.05.2013 року до вказаного кредитного договору, відповідно до якої позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 41 691 грн. 58 коп., а також 22.05.2012 року між сторонами було укладено договір застави транспортного засобу №50004378, відповідно до якого виконання зобовязань за кредитним договором №50004378 від 15.05.2012 року забезпечуються заставою автомобіля марки VW модель СС кузов №WVWZZZ3CZCE року випуску, однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого порушив умови кредитного договору, таким чином станом на 12.02.2016 він має прострочену заборгованість.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, наполягав на його задоволенні. 27 лютого 2017 року надав додаткові пояснення по справі. (а.с. 188-193 т. 3)

Представник відповідача та відповідач у судовому засіданні, яке було призначено на 20.03.2017 року клопотали долучити до матеріалів справи зустрічний позов від 06.02.2017 року у якому просили визнати недійсним п. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3 ст. 1 «Предмет договору» загальні умови кредитування до кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року та графік погашення кредиту, додаток до кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року в яких зазначено умови про визнання валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США за розрахунковий період з 15.06.2012 року по 15.05.2015 року. Також просив визнати виконаним кредитний договір №50004378 від 15.05.2012 року ОСОБА_2 у повному обсязі. Визнати ОСОБА_2 власником транспортного засобу, автомобіля марки VW модель СС кузов №WVWZZZ3CZCE року випуску та зобовязати ТОВ «Порше мобіліті» здійснити вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження т.з. автомобіля марки VW модель СС кузов №WVWZZZ3CZCE року випуску д.н. АЕ 6977ЕХ, який був вчиенний ТОВ «Порше Мобіліті» на підставі договору застави т.з. №50004378 від 22.05.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 за реєстровим №648. (а.с.73-77 т. 3). Крім того представник позивача за зустрічним позовом зазначила, що ТОВ «Поше Мобілітті» було безпідставно змінено процентну ставку за користування кредитом. У судовому засіданні, яке було призначено на 06.04.2017 рік проти задоволення позову заперечували, надали промову представника ОСОБА_2 до судових дебатів у яких зазначили, що:

1)Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/85/16-ц від 19.05.2016 року, було встановлено, що «додаткові угоди» між сторонами, окрім кредитного договору та договору застави, між сторонами, ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 не укладались, а від так ніякої заборгованості з боку ОСОБА_2 перед ТОВ «Порше Мобіліті» не може існувати (а.с. 28-30 т.2) та відповідно до вказаної додаткової угоди №1 для сплати страхових платежів і утворилась загальний розмір заборгованості у сумі 167 768 грн. 00 коп., але факт підписання зазначеної угоди позивач за первісним позовом спростовує у звязку з тим, що 13.05.2013 року ОСОБА_2, як приватний нотаріус знаходився на своєму робочому місці та здійснював нотаріальні дії;

2)Представник позивача зазначила, що висновок експерта №3051-16 не можливо вважати належним та допустимим доказом у справі з підстав наявності законного рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19.05.2016 року та беручи до уваги, що ОСОБА_2 знаходився на своєму робочому місці;

3)Суд в порушення норм ЦПК прийняв до свого провадження уточнену позовну заяву представника ТОВ «Порше Мобілітті» про зміну предмета позову, так як в зазначеній уточненій позовній заяві було змінено як і предмет, так і підставу позову. Крім того у вказаній заяві не зазначено порядок реалізації предмета іпотеки відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку»; (посмотерть про обжалование определения про доручення зустрічного позову);

4)П. 1.3.1, 1.3.2, 1.3.3. ст. 1 кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року та графік погашення заборгованості до вказаного кредитного договору в частині визначення з боку ТОВ «Порше Мобілітті» розміру платежу у еквіваленті долар США суперечать положенням ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів»;

5)Також представник позивача зазначає, що ОСОБА_2 було сплачено грошові кошти у розмірі 65 092 грн. 92 коп., однак цих коштів для погашення кредиту та додаткового кредиту не було достатньо та ці кошти з боку відповідача було зараховано, як авансовий платіж за кредитним договором за листопад-грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року, частина платежу березень 2015 року. Відтак на думку представника позивача ОСОБА_2 було у повному обсязі виконано умови кредитного договору;

6)Представник позивача зазначила, що ТОВ «Порше Мобілітті» було порушено п.п. 9.1, 9.4 кредитного договору, адже жодних повідомлень щодо порушень з боку відповідача, грошових зобовязань на адресу ОСОБА_2 не було надіслано, а відтак нарахування штрафних санкцій неможливе. Крім того ТОВ «Порше Мобілітті» було неправомірно нараховано, як штраф так і пеня,які є одним видом цивільно-правової відповідальності;

7)Позивачем за зустрічним позовом не було надано доказів усіх складових на підтвердження збитків по наданню правової допомоги у розмірі 16 200 грн., що свідчить про відсутність підстав для задоволення вказаних вимог ТОВ «Порше Мобіліті»

Суд, всебічно з'ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 15.05.2002 було укладено кредитний договір №50004378 відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 23 028 дол. США, еквівалентом яких є 185 145 грн. 12 коп. (а.с. 11-15).

Також встановлено, що 22.05.2012 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено договір застави №50004378 відповідно до якого виконання зобовязань за кредитним договором №50004378 від 15.05.2012 року забезпечуються заставою автомобіля марки VW модель СС кузов №WVWZZZ3CZCE року випуску, д.н. АЕ 6977ЕХ (а.с. 26-31).

Встановлено, що 13.05.2013 року між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №1 від 13.05.2013 року до кредитного договору №50004378, відповідно до якої позивач надав відповідачу додатковий кредит у розмірі 5 130 дол. 64 коп., еквівалентом яких є 41 691 грн. 58 коп.

Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування Позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі.

На момент звернення позивача в суд, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.

Таким чином, станом на 27.07.2016 відповідач має прострочену заборгованість за кредитом у розмірі 147 551 грн. 95 коп., яка складається з основної суми заборгованості за ОСОБА_6 у розмірі 65 277 грн. 84 коп., збитки у розмірі 16 200 грн. 00 коп., штраф- 39 938 грн. 04 коп., пеня- 10899 грн. 58 коп., 3% річних- 3 313 грн. 87 коп., інфляційні втрати- 9 013 грн. 60 коп.

Встановлено, що на виконання умов договору відповідачу була направлена вимога про досудове врегулювання спору та листи щодо сплати заборгованості, але на дату подання позовної заяви вимога ОСОБА_2 не виконана (а.с. 35 40 т.1, 12-17 т. 3).

Також, відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні сам підтвердив, що він здійснив погашення заборгованості за кредитом, здійснив це в розмірі, вказаному йому по телефону невідомою йому особою (представником позивача). При цьому відповідач не заперечує, що документально оформлення виконання повного погашення заборгованості з припиненням кредитних зобовязань він з представниками кредитодавця не оформлював.

Також встановлено, що представником відповідача ставилось під сумнів підписання відповідачем додаткової угоди №1 до кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року у звязку зі здійсненням ОСОБА_2 13.05.2013 року нотаріальних дій, внаслідок чого було заявлено клопотання про призначення експертизи.

Висновком експерта №3051-16 було встановлено, що вісім підписів від імені ОСОБА_2, що розташовані в графах «Позичальник» договору про внесення змін від 13.05.2013 року (ОСОБА_7 угода №1 до Кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року ) та додатку до нього Графік погашення кредиту виконанні ОСОБА_2 Відтак, беручи до уваги, що представником відповідача та відповідачем не заявлено жодних клопотань про повторне призначення почеркознавчої експертизи, тому суд вважає зазначений доказ належним, допустимим та таким, що не спростовано. Також суд бере до уваги той факт, що додаткова угода №1 укладена в простій письмовій формі (нотаріально не посвідчена, без вказівки часу укладання, що зокрема, дає можливість укладання договору в інший час, в тому числі шляхом передачі іншій стороні для подальшого оформлення вже підписаних аркушів, тощо (а.с. 10-18 т.2).

З постанови пленуму ВСУ №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 року вбачається, що предметом позову є те що конкретно вимагає позивач, а підстава позову є ті обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Беручи до уваги, що підстава позову, а саме невиконання ОСОБА_2 умов кредитного договору №50004378 від 15.05.2012 року залишилася не змінною, то суд вважає уточнену позовну заяву такою, що відповідає нормам цивільного законодавства.

Що стосується обставин встановлених Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/85/16-ц від 19.05.2016 року.

Варто зазначити, що посилання представника відповідача про той факт, що вказаним рішенням було встановлено, що «додаткові угоди» між сторонами, окрім кредитного договору та договору застави, між сторонами, ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_5 не укладались, а від так ніякої заборгованості з боку ОСОБА_2 перед ТОВ «Порше Мобіліті» не може існувати, потрібно вважати такими, що не відповідають змісту рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у цивільній справі №203/85/16-ц від 19.05.2016 року. (а.с. 28-30 т.2). Але необхідно зазначити, що вказане рішення стосується лише позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того у вказаному рішенні встановлено лише той факт, що жодних змін до договору застави транспортного засобу №5004378 додатковою угодою не вносились, додаткові угоди до договору застави між сторонами не укладались. Зазначені обставини не заперечувалися представником позивача.

Крім того, варто зазначити, що усі посилання представника відповідача про те, що ОСОБА_7 угода №1 від 15.02.2012 року до кредитного договору №50004378 підписувалась не належним представником ТОВ «Порше Мобілітті» є безпідставними, так як цільовим призначенням додаткової угоди №1 від 15.05.2012 року є сплата страхових платежів відповідно до Договору страхування №28-0199-РМ2-13-00327 від 22.05.2013 року укладених позичальником з Українською страховою групою. Вказана додаткова угода №1 від 15.05.2012 року була підписана належним представником ТОВ «Порше Мобілітті» ОСОБА_8, що підтверджується довіреністю наявною у матеріалах справи (а.с. 19 т. 3).

Також представник відповідача зазначила, що позивачем не було надано доказів усіх складових розміру правової допомоги у сумі 16 200 грн. ОСОБА_3, як вбачається з матеріалів справи доказами, що підтверджують розмір усіх складових суми правової допомоги є: рахунок фактура №567 від 01.12.2015 року на сумі 3500 грн. без ПДВ та з урахуванням ПДВ 4200 грн., а також рахунок фактура №222 від 12.02.2016 року на суму 10000 грн. без ПДВ та з урахуванням ПДВ 12000 грн., а відтак загальний розмір правової допомоги з урахуванням ПДВ становить 16 200 грн. (а.с. 58 т.1, а.с. 44 т.2).

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п. 9, 37, 41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (ч. 1 ст. 20 ЦК України, ст.ст. 3 і 4 ЦПК України).

Задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави не є перешкодою для пред'явлення позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашена. Задоволення позову кредитора про стягнення заборгованості з поручителя не є перешкодою для пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки/застави з метою погашення заборгованості за тим самим договором кредиту у разі, якщо на час розгляду спору заборгованість за кредитом не погашена.

Невиконання вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (частина третя статті 33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя, що відповідає положенням ст. 124 Конституції України.

Відповідно до ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За змістом ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання як такого, що вважається виконаним згідно зі ст. 599 ЦК України.

Забезпечувальне зобов'язання має похідний характер, а не альтернативний основному.

Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У своїх запереченнях відповідачем зазначено, що суд в порушення норм ЦПК прийняв до свого провадження уточнену позовну заяву представника ТОВ «Порше Мобілітті» , так як у вказаній заяві не зазначено порядок реалізації предмета іпотеки відповідно до ст. 39 ЗУ «Про іпотеку».

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30.03.2012 №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Від так, суд вважає можливим визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», визнавши початкову ціну продажу предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що стосується зустрічної позовної заяви то суд вважає за необхідне відмовити представнику позивача за зустрічним позовом у її задоволенні посилаючись на наступні обставини.

Позивач у зустрічній позовній заяві зазначає про те, що положення в частині визначення грошового еквіваленту суми кредиту визначення платежів за кредитним договором за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, зазначеному в договорі, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування має бути визнаний судом недійсним, та як наслідок визнано недійсним графік погашення кредиту в частині застосування еквівалентів в іноземній валюті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договір є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. В силу ст. 627 Цивільного кодексу України, сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 533 Цивільного кодексу України, передбачено, що грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до п. 1.1. Договору, Відповідач зобовязався надати Позивачу ОСОБА_6 у сумі визначеній в Договорі, в українських гривнях. В договорі сторони встановили еквівалент Суми кредиту у іноземній валюті, прийнятній для Сторін.

Згідно п. 1.3.1. Договору розмір платежів, що підлягають сплаті Позивачем у повернення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладання Договору у Графіку погашення кредиту, який є невідємною частиною Договору. В подальшому Позивач мав сплачувати платежі у повернення ОСОБА_6 відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеному у Договорі.

Умовами Договору встановлено, що курсом для обчислення є курс ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9». Також вважаємо за необхідне звернути увагу суду на те, що інформація щодо розміру обмінного курсу долара США до гривні ПАТ «ОСОБА_6 ОСОБА_9» на певну дату є загальнодоступною інформацією та дізнатися ії можна в будь-якому відділенні банку, на сайті банку, чи сайті Відповідача.

При цьому, у першому рядку Графіку погашення вкотре чітко зазначено, що усі платежі за Кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і обчислюються за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту Суми кредиту у дол. США, відповідно до ст. 1.3. Загальних умов кредитування.

Таким чином, положення чинного законодавства хоч і передбачають обовязковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобовязань в іноземній валюті.

Також позивач за зустрічним позовом зазначив, що кредитний договір №50004378 від 15.05.2012 року не відповідає нормам Закону України «Про захист прав споживачів»

Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак:

- умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України);

- умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін;

- умови договору завдають шкоди споживачеві.

Принцип добросовісності передбачає добросовісну, належну поведінку при виникненні та виконанні зобов'язання вчинення дій таким чином, щоб при цьому не завдавалася шкода третім особам, неможливість укладення зобов'язання на засадах обману, насильства, зловживання довірою тощо. Принцип добросовісності передбачає чесну, сумлінну поведінку суб'єктів зобов'язання, вчинення ними всіх залежних від них дій щодо належного виконання зобов'язання та непорушення прав інших осіб.

Принцип справедливості передбачає таку поведінка кожної із сторони зобов'язання по відношенню до своїх прав і обов'язків, яка б виключала необ'єктивні (неупереджені, несправедливі) дії сторін зобов'язання стосовно одна одної.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Позивач та Відповідач в п. 1.3. Загальних умов кредитування погодили, що кошти у повернення ОСОБА_6 відображають справедливу вартість ОСОБА_6 на момент його видачі та забезпечують отримання Відповідачем очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено Сторонами у Кредитному договорі.

Відповідно до умов Кредитного договору, укладеного між Сторонами, процентна ставка є змінною та становить 9,9% річних.

Згідно з п. 2.4. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360» (для цілей розрахунку один календарний місяць складається з 30 днів, при цьому умовно в році 360 днів) відповідно до Графіка погашення кредиту. Процент нараховується на еквівалент Суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до Графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 1.3.1. Загальних умов кредитування Позивач сплачує платежі у повернення кредиту відповідно до виставлених Відповідачем рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у Графіку погашення кредиту, чинного на момент виставлення рахунку обмінного курсу банку, зазначеного у Кредитному договорі з урахуванням передбачених нижче особливостей:

1) сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих Відповідачем, в українських гривнях відповідно до встановленого Сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Договору;

2) позитивне або відємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору.

Таким чином, коригування суми процентів внаслідок зміни обмінного курсу дол. США по відношенню до іноземної валюти відповідно до Загальних умов кредитування здійснюється в інтересах як Позивача, так і Відповідача і не підпадає під додаткові витрати за кредитним договором.

Крім того, Відповідач зазначає, що волевиявлення Позивача щодо укладення Кредитного договору було вільним, що підтверджується матеріалами справи. Позивач за власної ініціативи звернувся до Відповідача з проханням щодо надання кредиту.

Отже, Кредитний договір було укладено між Позивачем та Відповідачем без застосування насильства, обману чи зловживання довірою.

Факт досягнення згоди між Сторонами стосовно всіх умов Договору, з якими Позивач був попередньо ознайомлений, підтверджується підписанням Договору, а отже при укладанні Договору Відповідач вільно та свідомо погодився виконувати усі зазначені в ньому зобовязання.

Позивач у зустрічній позовній заяві неодноразово зазначає про те, що останнім було достроково виконано Кредитний договір. Та у звязку з цим законних підстав для існування обтяження на зазначеному майні не має. Наголошує на тому, що Відповідачем за зустрічним позовом не надано доказів, що підтверджує заборгованість ОСОБА_2.

Відповідно до Кредитного договору від 15.05.2012 р., Відповідач зобовязався надати Позивачу кредит у сумі 185 145,12 грн., що еквівалентно на дату укладання Договору 23 028,00 дол. США, а Позивач зобовязався прийняти, належним чином використовувати і повернути Відповідачу ОСОБА_6 у повному обсязі, а також сплатити проценти за користування ОСОБА_6 та ін., платежі відповідно до умов Договору.

Також Відповідач відповідно до ОСОБА_7 угоди, що є невідємною частиною до Договору, надав Позивачу ОСОБА_7 кредит, у розмірі 41 691,58 грн., що є еквівалентом 5 130,46 дол. США на дату укладання договору, з цільовим призначенням для сплати страхових платежів.

Відповідно до п. 1.2 умов Договору, Позивач зобовязаний прийняти, належним чином використовувати і повернути Відповідачеві ОСОБА_6 у повному обсязі, а також сплатити проценти за використання ОСОБА_6 та інші платежі відповідно до умов Договору.

Згідно п. 1.6. Умов кредитування, виконання зобовязання Позивача за цим Договором забезпечується заставою майна.

Згідно п. 1.3.1 умов Договору, сторони погоджують що кошти у повернення ОСОБА_6 Позивачем відображають справедливу вартість ОСОБА_6 на момент його видачі.

21.10.2014 р.,Позивач звернувся до Відповідача з проханням надати розрахунок суми для дострокового погашення кредиту.

Відповідачем, на вимогу Позивача, було виставлено Рахунок на погашення залишку суми кредиту та додаткового кредиту у розмірі 84 444, 04 грн.

Відповідач погоджується з тим, що кошти у розмірі 65 092, 92 грн., були перераховані на рахунок Відповідача 23.10.2014 р.

Проте, зазначених коштів не було достатньо для повного виконання зобовязань Позивача за Кредитним договором перед Відповідачем.

Відповідно до п. 3.1 Кредитного договору, якщо в порушення вимог п. 3.1 Позивач достроково поверне кредит у повному обсязі або в частині без попереднього отримання від Відповідача рахунку, цей платіж вважатиметься авансовим платежем і зараховуватиметься у сплату суми, яка відшкодовує частину платежів, що підлягають сплаті Позивачем у повернення кредиту у строки, передбачені Графіком погашення кредиту.

Таким чином, у звязку із недостатністю отриманих коштів для повного погашення кредиту та додаткового кредиту, грошові кошти у розмірі 65 092, 92 грн., є авансовим платежем та були зараховані на сплату щомісячних платежів за Кредитним договору за листопад-грудень 2014 року, січень-лютий 2015 року, частини щомісячного платежу за березень 2015 року. Зазначене підтверджується зведеною обліковою випискою з рахунку клієнта станом на 19.05.2015 р.

Відповідно до положень п. 3.2 статті 3 Договору застави транспортного засобу №50004378 від 22.05.2012 р., право застави припиняється у випадку повного виконання Заставодавцем своїх зобовязань за кредитним договором.

У звязку з тим, що Позивач має заборгованість за Кредитним договором, відсутні підстави для зобовязання Відповідача здійснити вилучення запису з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про обтяження забезпечуваного транспортного засобу, а відтак зустрічна позовна заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 10, 11, 30, 57-61, 88, 169, 179, 197, 209, 212-215, 218, 223, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 599, 1049, 1050, 1054, ст.ст. 7, 33, 35, 39 Закону України «Про іпотеку», п.п. 9, 37, 41, 42 постанови Пленуму ВССУ №5 від 30.03.12 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд,

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет застави - задовольнити.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 (іпн.) перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» (м. Київ 02152, Україна, проспект Павла Тичини 1В, офіс «В», ідентифікаційний код 36422974, п/р 6000, філія ПАТ «КредіАгріколь Банк», м. Київ, МФО 300379) за Кредитним договором № 50004378 від 15 травня 2012 року, у розмірі 147 551 грн. 95 коп., яка складається з основної суми заборгованості за ОСОБА_6 у розмірі 65 277 грн. 84 коп., збитки у розмірі 16 200 грн. 00 коп., штраф- 39 938 грн. 04 коп., пеня- 10899 грн. 58 коп., 3% річних- 3 313 грн. 87 коп., інфляційні втрати- 9 013 грн. 60 коп., звернути стягнення на предмет застави (транспортний засіб марки VW, модель СС, кузов №WVWZZZ3CZCE714288, обєм двигуна 1 798 куб. см., рік випуску 2012), шляхом його реалізації на публічних торгах відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» визнавши початкову ціну продажу предмету застави на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» судові витрати - 2 213 грн. 36 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особою, яка приймала участь у справі адле не була присутньою в судовому засіданні в такому ж порядку з дня отримання копії рішення.

Суддя: Карпенко С.Ф.