Справа № 340/585/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1210/2017
Головуючий у 1 інстанції Атаманюк Р. І.
Суддя-доповідач Бойчук
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Горейко М.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю представника ОСОБА_1В; ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Верховинського районного суду від 25 квітня 2017 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Верховинського районного суду від 25 квітня 2017 року задоволено частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання дитини та на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку.

Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та жителя ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1, аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі по 800,00 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Стягнення аліментів розпочато з 11.11.2016 р.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн з позовної вимоги про стягнення аліментів.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме: - 551,20 грн судового збору з позовної вимоги про визнання батьківства та 9362, 86 грн витрат, повязаних із проведенням судової експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Апелянт вважає, що в рішенні суд першої інстанції належним чином не мотивував свій висновок щодо визначення розміру аліментів у сумі 800,00 грн., що в даному випадку є надто малою сумую, оскільки дитина постійно хворіє, а також в апелянки ОСОБА_1 є проблеми із здоровям після народження дитини, що підтверджується довідками.

Судом першої інстанції зазначено, що до складу сімї відповідача входять матір а також сестра і брат які ніде не працюють. Даний висновок не відповідає дійсності, оскільки зазначені особи є працюючими. Судом не оцінено належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо.

Апелянтка вважає, що порушення норм матеріального та процесуального права призвели до прийняття несправедливого і незаконного рішення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати частково та ухвалити нове рішення в частині збільшення розміру стягнення аліментів на дитину ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1300 грн щомісячно.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта та ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що в суді першої інстанції вона просила стягувати з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на сина ОСОБА_5 у твердій грошові сумі в розмірі по 1 000 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Оскільки судом першої інстанції в цій частині позовні вимоги задоволено частково, тому вона оскаржує рішення тільки в цій частині і просила задовольнити їх в повному обсязі.

Судом встановлено, що 06.08.2016 ОСОБА_1 народила сина ОСОБА_3, батьком якого зі слів матері в порядку ст. 135 СК України записано ОСОБА_6 (а.с.4).

Оскаржуваним рішенням батьком дитини визнано відповідача ОСОБА_2 і рішення суду в цій частині сторони не оскаржують. Відсутні підстави для скасування щодо даних вимог і у суду апеляційної інстанції.

Згідно ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини /аліменти/ присуджуються у частці від доходу її матері, батька і /або/ у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ст. 184 цього ж Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення аліментів на дитину, суд першої інстанції при визначенні розміру аліментів суд врахував обставини, зазначені в ст. 182 СК України. Зокрема судом враховано стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Встановлено, що відповідач постійної роботи та доходу не має, на обліку в центрі заяйнятості не петребуває, погоджується виплачувати аліменти на утримання сина в розмірі, меншому ніж заявлений позивачкою. З огляду на вищевказані обставини, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути аліменти на сина в твердій грошовій сумі по 800 грн щомісячно до досягнення ним повноліття.

Доводи апеляційної скарги в частині збільшення розміру аліментів в відповідача не заслуговують на увагу, оскільки таким доводам дана належна оцінка в оскаржуваному судовому рішення і правильно зазначено обставини з урахуванням яких визначено аліменти у розмірі 800 грн щомісячно.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права, тому його слід залишити в силі. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості. Підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Верховинського районного суду від 25 квітня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7

ОСОБА_8