РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області складі:

головуючого судді Харечка С.П.

при секретарі - Левчук Д.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача компанії «Порше Мобіліті» - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Компанії «Порше Мобіліті», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою до ТОВ «Порше Мобіліті», ОСОБА_4, в якій просить визнати недійсним кредитний договір № 50011429 від 18 грудня 2013 року, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті».

В обґрунтування заявлених позовних вимог Позивач ОСОБА_3 зазначила, що 18 грудня 2013 року між нею та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір, за умовами якого їй було надано в кредит грошові кошти в розмірі 383 608,07 грн., при цьому вказаний кредит був еквівалентним кредиту в іноземній валюті, котрою за домовленістю сторін виступив долар США. Вважає, що положення договору суперечать вимогам законодавства та порушують її права, як споживача. Зокрема вважає, що грошове зобовязання має виконуватися виключно в гривнях, оскільки законодавством не передбачено повернення кредиту в еквіваленті до іноземної валюти. Позичальник отримала кредит в гривні, а тому виконання споживачем зобовязання в еквіваленті до іноземної валюти унеможливлює визначення сукупної вартості кредиту, що є порушенням норм Закону України «Про захист прав споживача».

В судовому засіданні представник позивача підтримала обґрунтування позову, просила суд позов задовільнити.

Представник відповідача просив відмовити в задоволені позовних вимог з підстав викладених в запереченнях, та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу понесені відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, приходить до висновку, що у задоволені позову слід відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що що 18 грудня 2013 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір№50011429 якого позивачу було надано в кредит грошові кошти в розмірі 383 608,07 грн., еквівалент суми кредиту 46165.00 доларів США., строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9,90% на придбання автомобіля. В договорі також зазначається, що він, зокрема, складається із загальних умов кредитування, ціль призначення кредиту на придбання автомобіля.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою, третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до статті 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 2 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в пункті 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054, 1055), статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що договором між позивачем та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір№50011429 якого позивачу було надано в кредит грошові кошти в розмірі 383 608,07 грн., еквівалент суми кредиту 46165.00 доларів США., строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9,90% на придбання автомобіля VW, модель Touareg NF №кузова WVGZZZ7PZED року випуску. Поручителем за даним договором виступила фізична особа ОСОБА_4.

Сторонами не оспорюється, що кредит виданий та витрачений за цільовим призначенням - на придбання авто.

Договором передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному вище, відповідно до пункту 1.3. Загальних умов кредитування.

За пунктом 1.3.1. Загальних умов, розмір платежів, що підлягає сплаті позичальником визначаються у еквіваленті іноземної валюті станом на робочий день, що передує виставленню рахунка.

Згідно зі статтею 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства.

За правилами статті 192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадку, порядку та на умовах, встановлених законом (частини 1, 3 статті 533 ЦК України).

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України, якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом, чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України № 6-79цс14 у справі від 02 липня 2014 року, згідно з частиною 1 статті 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу.

Отже, виходячи із Загальних умов укладеного між сторонами кредитного договору № 50011429 від 18 грудня 2013 року, сторонами досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквівалента суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту.

Крім того, відповідно до пункту 9.5 Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, підпис позивача підтверджує, що відповідач належним чином ознайомив, зокрема, з інформацією, передбаченою статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів», з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, а згідно з пунктом 9.6 цих умов, що надано позивачу вичерпну інформацію про умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника.

Отже, при укладенні кредитного договору сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності цього правочину і передбачених ЦК України та Законом України «Про захист прав споживачів», істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не є підставою для скасування оспорюваних умов кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Також судом встановлено, що фактичне виконання умов кредитного договору здійснюється у гривні.

Стягнення з позивача на користь відповідача судових витрат на оплату правової допомоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як зазначено в роз'ясненнях, викладених у п. 48 постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті79, статтях 84,88,89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача долучив до матеріалів справи копії документів, на підставі яких суд не має можливості перевірити, їх належність.

Крім цього, відповідач не надав суду розрахунку витрат відповідно до Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», де вказано, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

За таких обставин суд вважає, що підстав для відшкодування витрат на правову допомогу немає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60-64, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Компанії «Порше Мобіліті», ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.