Справа № 371/240/17 Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/4356/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 23 28.09.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» про визнання правочину недійсним та застосування реституції,

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував наступним:

25 липня 2016 року між ним, ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ТОВ «АТ СЕРВІС» були укладені договір фінансування нових автомобілів № 720573 та договір доручення № 720573 з метою придбання автомобіля «ZAZ FORZA», вартістю 187 000,00 гривень. На виконання умов цих договорів він сплатив 23 018 гривень 01 копійку товариству з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» та 6 732 гривні товариству з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС». Вказував, що при укладенні вказаних договорів відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» умисно ввів його в оману щодо умов отримання автомобіля і обставин, які мають істотне значення, а саме: ціну на автомобіль, який він бажав придбати, збільшив в односторонньому порядку, про що його не повідомив. Вважав, що в діях ТОВ «АВТО ПРОСТО» наявні ознаки нечесної підприємницької практики, так як виплата ним грошових коштів не створили для відповідача будь-яких обовязків. У звязку з цим кошти, сплачені ним за такими договорами, підлягають стягненню відповідно до ст. 216 Цивільного кодексу України.

У звязку з наведеним позивач просив суд:

-визнати недійсним з моменту укладення договір фінансування нових автомобілів від 25 липня 2016 року №720573, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО»;

-стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на його користь грошові кошти у розмірі 23 018 гривень 01 копійку;

-визнати недійсним з моменту укладення договір доручення № 720573 від 25 липня 2017 року укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС»;

-стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «АТ СЕРВІС» на його користь грошові кошти у розмірі 6 732,00 гривні.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним з моменту укладення договір фінансування нових автомобілів від 25 липня 2016 року №720573, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО». Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 23 018 гривень 01 копійку. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач ТОВ «АВТО ПРОСТО» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Обґрунтував апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що в діяльності товариства є ознаки нечесної підприємницької практики. Вказує, що судом не взято до уваги ту обставину, що сторонами були підписані умови як основного договору, так і додатку № 1, що свідчить, що сторони дійшли згоди про всі істотні умови. Зазначає, що ОСОБА_2 мав повну та достовірну інформацію про послуги товариства та порядок їх надання, за таких умов підстави для визнання недійсними договорів відсутні. Вважає висновки суду такими, що не відповідають вимогам закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

В ході розгляду справи встановлено, що 25 липня 2016 року між позивачем та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір фінансування нових автомобілів № 720573 Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі. Предметом договору є надання учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок обєднаних періодичних платежів учасників групи через систему «АвтоТак».

«Авто Просто» є товариством, що надає фінансову послугу з адміністрування фінансових активів для придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах «АвтоТак». «Авто Просто» забезпечує придбання автомобіля за рахунок обєднаних грошових коштів учасників на умовах договору та у відповідності до внутрішніх правил за умови виконання учасником всіх зобовязань, передбачених договором.

Відповідно до умов додатку № 1 до вищевказаного договору позивачем погоджено марку автомобіля та його модель, а також поточну ціну автомобіля, а саме: транспортний засіб «ZAZ Forza», вартістю 187 000,00 грн. також цим додатком встановлено обовязок ОСОБА_2 сплатити винагороду за послуги, повязані з включенням договору до системи АвтоТак та формування групи у % + ПДВ у розмірі 6 732,00 грн., періодичний платіж у % - 0,8333, щомісячну винагороду - 0,415+ПДВ; винагороду за послуги, повязані з передачею автомобіля учаснику 3,00+ПДВ.

Відповідно до умов додатку № 2 до договору № 720573 встановлено, що учасник, який протягом строку дії договору належним чином та у встановлений договором строк виконував усі зобовязання зі сплати періодичних платежів разом із щомісячною винагородою товариства, має право на сплату 50 % від розміру щомісячної винагороди у складі кожного сплаченого авансового платежу.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір містить несправедливі умови, визначені ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». В той же час з наведеною позицією колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Обовязок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування судом самостійно таких доказів було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Зважаючи на наведені норми, позивачем в ході розгляду справи мала б бути доведена за допомогою належних та допустимих доказів наявність передбаченої законом підстави для визнання укладених ним договорів недійсними. В той же час вказана вимога виконана ним не була. Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначав, що договір містить умови, які ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначаються як несправедливі. Зокрема, несправедливими є умови про встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх. Крім того, позивач стверджує, що умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін, відповідач не несе будь-якої відповідальності за невиконання умов договору. В той же час обидві сторони договору погодилися з такими його умовами, вважаючи їх прийнятними для себе, про що свідчить сам факт підписання такого договору. При цьому ст. 12 договору передбачене право учасника на розірвання договору та повернення коштів. Зокрема учасник, який ще не отримав автомобіль має право розірвати договір за власним бажанням, про що повідомити ОСОБА_3 у письмовій формі. У ст. 13 договору зазначено, що фінансова установа несе повну майнову відповідальність перед учасником за невиконання фінансовою установою зобовязань по договору про адміністрування. Таким чином посилання позивача на неможливість розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, яка була погоджена на момент укладення договору, не може бути прийнято до уваги, оскільки таке право на розірвання договору закріплено як статтею 651 ЦК України, так і умовами договору.

Звертаючись до суду з позовом, позивач також зазначав, що відповідач здійснює свою діяльність шляхом введення контрагентів в оману. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Згідно ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. В той же час позивач не надав до суду будь-яких доказів того, що на момент укладення правочину відповідач замовчував певні обставини та ввів позивача в оману, а також доказів того, що позивач помилявся щодо обставин, які мають істотне значення.

В якості ще однієї підстави для задоволення позову позивач вказує на те, що в оспорюваному договорі не встановлено строк, після якого договір припиняє свою дію. В той же час вказані твердження не відповідають матеріалам справи, оскільки згідно умов ст. 6 договору він набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє протягом десяти років, але в будь-якому разі до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених договором.

Окрім наведених аргументів, в своїй позовній заяві позивач також посилався й на те, що ТОВ «Авто Просто» застосовує нечесну підприємницьку практику, оскільки діяльність відповідача вводить споживача в оману, фонди групи з придбання автомобіля формуються виключно за рахунок внесків інших учасників системи, без залучення коштів ТОВ «Авто Просто», а оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками ОСОБА_3. В подальшому учасник ОСОБА_3, який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. Дані посилання позивача з точки зору колегії суддів апеляційного суду також не можуть обґрунтовувати наявність підстав для визнання позовних вимог обґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак. Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Як вбачається з тексту укладеного між сторонами договору, його предметом в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак» є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля. Так, ТОВ «Авто Просто» гарантує надання кожному учаснику права на отримання автомобіля за умови виконання ним усіх зобов'язань, передбачених договором. ТОВ «Авто Просто» зобов'язується забезпечити отримання учасником автомобіля згідно з умовами договору. При цьому, відповідно до ст. 5 договору учасник, який належним чином виконує свої зобовязання за даним договором, отримує автомобіль через визначені договором механізми надання права на отримання автомобіля. Водночас, ТОВ «Авто Просто» зобов'язане надіслати постачальнику замовлення на передачу автомобіля учаснику протягом 5 робочих днів після того, як учасник, у якого виникло право на одержання автомобіля, здійснить відповідні платежі. Відповідно до договору із постачальником, останній протягом 30 календарних днів з дня отримання замовлення зобов'язаний передати автомобіль учаснику, який одержав право на отримання автомобіля.

У договорі чітко передбачено, що учасник сплачує кожного місяця періодичні платежі разом із щомісячною винагородою. Періодичні платежі грошові кошти, що періодично (щомісячно) вносяться учасником групи на окремий поточний рахунок товариства в банку для оплати поточної ціни автомобіля та використовується для формування фонду групи відповідно до умов договору про адміністрування та внутрішніх правил. Отже, договором передбачена щомісячна сплата внесків за автомобіль, який передається споживачеві в рамках укладеного договору, а не за можливість одержання права на купівлю товару.

Учасник, який виконав усі умови договору, має повне право вимагати від ТОВ «Авто Просто» виконання свого зобов'язання, а саме: оплатити продавцю вартість автомобіля та передати автомобіль споживачу, незалежно від того, чи сплачують кошти інші споживачі.

Отже, за системою придбання автомобілів у групах «АвтоТак» кожний з учасників, який належним чином виконує зобов'язання за договором, отримує автомобіль через механізм, передбачений в договорі, оскільки система функціонує таким чином, що кількість учасників групи, яким надається право на отримання автомобіля, відповідає кількості автомобілів, яку можна придбати за рахунок чистого Фонду групи, створеного за рахунок щомісячних внесків учасників групи.

Таким чином, за умовами спірного договору ТОВ «Авто Просто» надає послуги, направлені на придбання автомобіля учасниками, зокрема, формує групи учасників, організовує і проводить у групах розподіл автомобілів, придбаває автомобілі, а також надає інші послуги, передбачені договором. Предметом угоди, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобіля в системі «Авто Так», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним товару автомобіля. Отже, з умов договору, укладеного між сторонами, вбачається, що вони не призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін. Зазначена правова позиція була висловлена у постановах Верховного суду України від 11 вересня 2013 року по справі № 6-40цс13 та 25 червня 2014 року по справі № 6-74цс14. При цьому відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним договору відсутні, оскільки в ході розгляду справи не було належним чином доведено ні наявність в діях відповідача обману та нечесної підприємницької практики, ні факту укладення договору під впливом помилки та з істотним дисбалансом договірних прав та обовязків. За таких умов висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, не ґрунтуються на наявних у матеріалах справи доказах, що є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АВТО ПРОСТО» задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 22 червня 2017 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4