АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1419/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю відповідачки ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та малолітнього ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4, представника третьої особи МТСБУ ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, треті особи на стороні відповідача ОСОБА_8, моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування шкоди, завданої підвищеним джерелом небезпеки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вищевказаним позовом та в обґрунтування вимог зазначав, що 29.11.2015 року біля 12 год. по вул. Старокостянтинівське шосе в районі АЗС «УкрПетроль» відбулося ДТП за участю автомобілів НОМЕР_1, під керуванням позивача та автомобілем НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8, про що по факту ДТП відкрито кримінальне провадження. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та порушення ОСОБА_8 правил дорожнього руху автомобіль, яким керував позивач та який йому належить на праві приватної власності, отримав механічні ушкодження. Позивач вказує на те, що ОСОБА_8 не мав посвідчення водія на право керування транспортним засобом, а тому не мав прав керувати автомобілем НОМЕР_2. Оскільки власником вищевказаного автомобіля є ОСОБА_1 яка вчинила недбалість щодо утримання джерела підвищеної небезпеки та допустила до керування транспортним засобом ОСОБА_8, який не мав на це право, тому вона має відповідати за завдану шкоду ОСОБА_6, як власник транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_3. Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь шкоду у розмірі 271380,07 грн.

В ході судового розгляду ОСОБА_6 уточнив позовні вимоги та вказував, що під час розгляду кримінального провадження йому стало відомо, що керування транспортним засобом Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_3 було передано ОСОБА_8 ОСОБА_7, а тому позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на його користь шкоду в сумі 271380,07 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року позов задоволено. Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 271 380 грн. 07 коп. майнової шкоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку та вважає це рішення незаконним та таким, що суперечить нормам матеріального права. Апелянтка зазначає, що після розлучення з ОСОБА_7 автомобіль НОМЕР_2 залишився у користуванні останнього. Як вказує ОСОБА_1, вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.09.2016 року встановлено, що вона не причетна до вказаної ДТП і тому суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, про те, що апелянтка допустила до керування особу, яка не мала права керування транспортним засобом, адже керування автомобілем ОСОБА_8 передав саме ОСОБА_7 Тому, апелянтка просить суд скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Апелянтка, діючи в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 Глєба і представник апелянтки апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі та просять її задовольнити.

Представник позивача та представник третьої особи МТСБУ апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_6 та ОСОБА_9 в судове засідання не зявилися, будучи належним чином повідомленими про розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Згідно п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України визначено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи і порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Встановлено, що рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07.11.2016 року оскаржується апелянткою в частині стягнення з неї майнової шкоди, однак в силу ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_1 є власником транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_3, який є джерелом підвищеної небезпеки, а безвідповідальна поведінка ОСОБА_7, що полягала в спонуканні та сприянні ОСОБА_8 до керування транспортним засобом і призвела до вчинення останнім ДТП, а тому є підстави для стягнення шкоди з відповідачів у солідарному порядку.

Однак, колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду і вважає, що через неповне з'ясуванням судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи та порушенням судом норм матеріального права оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. А тому, оскаржуване рішення переглядається в апеляційному порядку в повному обсязі.

Так, вироком Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2016 року, що набрав законної сили 12.09.2016 року встановлено, що 29.11.2015 року приблизно об 12 год. ОСОБА_8, керуючи автомобілем НОМЕР_2, рухаючись із перевищенням допустимої швидкості руху у населеному пункті по Старокостянтинівському шосе зі сторони вул. Озерної в напрямку до виїзду з м. Хмельницького, в порушення вимог п.п. 10.1, 11.4, 12.4 ПДР України, проявив неуважність, не обрав безпечної швидкості руху керованого ним транспортного засобу, не врахував дорожньої обстановки, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, виїхав на призначену для зустрічного руху частину дороги, в результаті чого допустив зіткнення із автомобілем НОМЕР_4 під керуванням ОСОБА_6, який рухався по Старокостянтинівському шосе в напрямку до вул. Озерної м. Хмельницького, тобто в зустрічному напрямку. ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання. (а.с.102 -104). І вказані обставини в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_4, що належить ОСОБА_6, отримав механічні ушкодження і матеріальний збиток, завданий позивачу складає 271230,07грн. Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи (а.с. 5-18, 52-70).

За ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

В силу ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Встановлено, що автомобіль НОМЕР_2 є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7, оскільки був придбаний в період зареєстрованого шлюбу і документальне право власності на який оформлено на ОСОБА_1 Ці обставини підтверджуються копією свідоцтва про реєстрацію ТЗ, карткою реєстрації регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області від 19.09.2016 року, копією запису про укладення шлюбу, заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 03.12.2013 року про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили 26.03.2014 року. (а.с. 26, 99, 111, 133).

Як слідує із вироку Хмельницького міськрайонного суду від 10.08.2016 року, що набрав законної сили 12.09.2016 року, автомобіль НОМЕР_2 на час ДПТ 29.11.2015 року перебував у володінні ОСОБА_7 і останній безвідповідально спонукав та допустив ОСОБА_8, який не мав права керувати транспортним засобом з причин відсутності у нього відповідного посвідчення водія на право керування транспортним засобом, до керування транспортним засобом, та в результаті чого з причин порушення ОСОБА_8 ПДР України сталася ДТП.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що субєктом відповідальності за майнову шкоду, спричинену позивачу в даному випадку був ОСОБА_7, як володілець транспортного засобу Mitsubishi Lancer д.н.з. НОМЕР_3, оскільки він був співвласником вказаного майна, відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ мав право і керував цим автомобілем та саме 29.11.2015 року вказаний автомобіль перебував у його володінні. А у діях ОСОБА_1 відсутній склад цивільного правопорушення. Тому, рішення в частині стягнення шкоди із ОСОБА_1 підлягає до скасування та в задоволенні позовних вимог про стягнення з останньої майнової шкоди слід відмовити. І доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального права є обґрунтованими.

Також, колегією суддів встановлено, що ОСОБА_7 23.01.2017 року помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії і-БВ №293091. (а.с.180).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частиною другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. (ч.4 ст. 1268 ЦК України).

Колегією суддів встановлено, що спадкоємцями майна ОСОБА_7, померлого 23.01.2017 року, є: повнолітній син ОСОБА_9, який проживав із спадкодавцем на день смерті, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 040492 та довідкою УМК «Південно-Західна» №3614 від 27.07.2017 року і малолітній син ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-БВ № 075409, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1 (а.с. 187, 188). Інших спадкоємців майна ОСОБА_7 не має, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру. (а.с. 204).

В силу ч. 1 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обовязок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем.

Майнова та моральна шкода, яка була завдана спадкодавцем, відшкодовується спадкоємцями у межах вартості рухомого чи нерухомого майна, яке було одержане ними у спадщину. (ч. 4 ст. 1231 ЦК України).

Аналіз норм статей 1216, 1218, 1219, 1231, 1268, 1269, 1296, 1297 ЦК України дає підстави для висновку про те, що спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, реалізувавши які, спадкоємець, незалежно від отримання ним свідоцтва про право на спадщину, набуває прав на спадкове майно, в тому числі нерухоме (право володіння, користування), а з моменту оформлення права власності на нерухоме майно і право розпорядження ним.

Тому, колегія суддів вважає, що відповідачі ОСОБА_9 та малолітній ОСОБА_10, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1, будучи спадкоємцями померлого ОСОБА_7, прийнявши спадщину, в силу ст. ст. 1231 ЦК України зобов'язані у межах вартості спадкового майна задовольнити вимоги ОСОБА_6

За таких обставин, рішення суду першої інстанції щодо стягнення із ОСОБА_7 майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України колегією суддів учасникам процесу роз»яснювалося право на заявлення клопотання щодо надання доказів на підтвердження обсягу спадкового майна померлого ОСОБА_7 та на визначення вартості спадкового майна, однак сторони не виявили бажання скористатися своїми правами, а тому суд приймає рішення на підставі тих доказів, що наявні в матеріалах справи.

Як слідує із матеріалів справи, спадковим майном після смерті ОСОБА_7 є ? частина автомобіля НОМЕР_2, як спільне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_7 (в силу вимог ч. 1 ст. 70 СК України), оскільки цей транспортний засіб був придбаний в період зареєстрованого шлюбу. (а.с. 26, 99, 111, 133).

Згідно висновку про вартість майна №3290 ринкова вартість автомобіля Mitsubishi Lancer (легковий седан), реєстраційний номер НОМЕР_3, 2007 року випуску станом на 11.07.2017 року становить 70000 грн. (а.с.166). А тому, вартість спадкового майна становить 35000грн. (70000 : 2).

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України та ч. 1 ст. 1282 ЦК України з врахуванням рівності часток у спадковому майні спадкоємців ОСОБА_9 та малолітнього ОСОБА_10, інтереси якого представляє законний представник ОСОБА_1, підлягає до часткового задоволення вимога позивача щодо стягнення майнової шкоди. А саме: із ОСОБА_9 та ОСОБА_1, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь ОСОБА_6 по 17500 грн. (35000грн. : 2) майнової шкоди з кожного.

У відповідності з ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Тому на підставі ч. 2 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_9 та ОСОБА_1, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 підлягає до стягнення на користь держави судовий збір по 175,07грн. з кожного. ( 2713,87грн. (судовий збір, що підлягав сплаті при подачі позову) х 12,90% (задоволені позовні вимоги) : 2).

В силу ч. 4 ст. 88 ЦПК України судовий збір за подачу апеляційної скарги в сумі 2791,82грн. (2984,31 грн. (сплачений судовий збір при подачі апеляції) х 93,55% (задоволена апеляційна скарга) : 100) компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 07 листопада 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_9 та із ОСОБА_1, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду по 17500 (сімнадцять тисяч пятсот) грн. з кожного.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_9 та із ОСОБА_1, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 на користь держави по 175 (сто сімдесят пять) грн. 05 коп. судового збору.

Компенсувати ОСОБА_1 за рахунок держави 2791 (дві тисячі сімсот девяносто одну) грн. 82 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_11

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

________________________________________________________________________________Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Справа № 22ц/792/1419/17

Доповідач Корніюк А.П. Категорія: 30