УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року суддя Чорнобаївського районного суду Черкаської області Кваша І.М., розглянувши заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до СТОВ «Агроко» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування збитків, упущеної вигоди, витрат на відновлення порушеного права та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває вказана цивільна справа.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить забезпечити його позов шляхом:

-заборони СТОВ «Агроко» вчиняти певні дії, а саме відчужувати або передавати у чуже користування земельну ділянку ОСОБА_1, кадастровий номер :05:000:0223, також самостійно на свій розсуд збирати на цій земельній ділянці та реалізовувати урожай сої без дозволу позивача або без відповідного окремого рішення суду з цього питання, прийнятого у судовому засіданні з обовязковою участю власника земельної ділянки;

-заборони СТОВ «Агроко» вчиняти певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на вищевказаній земельній ділянці;

-зобовязати СТОВ «Агроко» як суміжного землекористувача у строк до 30.06.2017 року вчиняти певні дії, які визначені у п.п. 3.12, 4.1-4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів № 376 від 18.05.2010 року, а саме: бути присутнім при цьому та сприяти у встановленні твердих меж, а також відновленню межових знаків, на земельній ділянці позивача.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Як убачається з роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи та заяви, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки ним не наведено достатніх підстав щодо необхідності забезпечення даного позову та доказів того, що відповідач буде ухилятися від виконання рішення суду чи створювати обставини, які б утрудняли чи унеможливлювали його виконання.

Крім того, слід зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є власником спірної земельної ділянки на підставі державного акту серії ЧР № 19-29-02-0223, відомості про що містяться в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інформаційна довідка, а.с.19), строк дії договору оренди землі від 11.02.2008 року закінчився. Відповідно СТОВ «АГРОКО» позбавлене можливості відчужити або передати у чуже користування вищевказану земельну ділянку.

Позивачем не надано доказів того, що на його земельній ділянці з кадастровим номером :05:000:0223 СТОВ «АГРОКО» засіяно будь-яку сільськогосподарську культуру, в тому числі й сою. При цьому сам врожай зазначеної сільськогосподарської культури не є предметом даного позову, відповідачем ставляться вимоги про відшкодування збитків.

Щодо заборони СТОВ «Агроко» вчиняти певні дії, направлені на перешкоджання землевпорядній організації по проведенню нею робіт по відновленню межових знаків на вищевказаній земельній ділянці, позивачем не надано суду доказів щодо вчинення СТОВ «АГРОКО» таких дій, а отже його права в цій частині не є порушеними. Навпроти, з наданої копії технічної документації вбачається, що 17.03.2016 року межі земельної ділянки ОСОБА_1, кадастровий номер :05:000:0223 закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками.

Що стосується зобовязань СТОВ «Агроко» як суміжного землекористувача вчинити дії, які визначені у п.п. 3.12, 4.1-4.3 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, а саме: бути присутнім при цьому та сприяти у встановленні твердих меж, а також відновленню межових знаків, на земельній ділянці позивача, така вимога є неконкретизованою, незрозумілою та необгрунтованою. Зокрема, не визначено дату проведення таких робіт, в чому саме має полягати «сприяння у встановленні меж».

Аналізуючи вищевикладені норми права та встановлені обставини, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 210, 293 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення його позову до СТОВ «Агроко» про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, відшкодування збитків, упущеної вигоди, витрат на відновлення порушеного права та моральної шкоди - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Чорнобаївський районний суд Черкаської області в 5-тиденний строк з дня постановлення (отримання копії) ухвали.

Суддя І. М. Кваша