Справа №127/4474/17
Провадження № 2/127/2521/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11.07.2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого - судді Жмудя О.О., при секретарі Бедрак М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Вінниці цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовні вимоги мотивовано тим, що за умовами договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року та Договору відступлення прав вимоги № б/н від 10.12.2010 року, ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, укладеним між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1

Згідно кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, укладеного між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1, останьому надано кредит в сумі 37 871,25 доларів США, зі строком повернення до 10.05.2022 року. ОСОБА_1, за умовами договору зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу вказані кредитні кошти у строки, зазначені в кредитному договорі, а також сплатити відповідну платню за користування кредитом в порядку та на умовах, що визначені в Кредитному договорі.

Відповідно до умов кредитного договору, погашення відповідної частини кредиту та нарахованих відсотків повинно здійснюватись щомісяця у розмірі та строки, визначені кредитним договором.

Зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором не виконані, зокрема, не виконується графік погашення кредиту, порушується порядок та строки сплати відсотків, що призвело до утворення заборгованості.

Станом на 24.01.2017 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком становить 30 367,22 дол. США, що станом на 24.01.2017 року відповідно до офіційного курсу НБУ (1дол. США= 27,3325 грн.) еквівалентно 830 012,04 грн.

Крім того, у відповідності до п.п. 4.1.1 кредитного договору ОСОБА_1 нарахована пеня за порушення строків погашення кредиту в розмірі 309 990,44 грн.

Позивач зазначає, що він неодноразово намагався врегулювати питання погашення відповідачем кредитної заборгованості в досудовому порядку, однак це не призвело до позитивних результатів.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, між банком та ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір наступної іпотеки №PCL-В01/005/2007 від 03.09.2007 року, згідно умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру №88, загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, 10.

Також, 27.04.2012 року між вищевказаними сторонами було укладено Додатковий договір №1 від 27.04.2012 року до Договору наступної іпотеки, яким в звязку зі смертю іпотекодавця ОСОБА_4 сторони внесли зміни до договору іпотеки.

Враховуючи те, що термін повернення кредиту в повному обсязі був визнаний позивачем таким, що настав, а заборгованість за кредитним договором у встановлений строк не сплачена, позивач отримав право звернення стягнення на предмет іпотеки. Тому, з огляду на вищевказане ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з даним позовом та просить:

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року в розмірі 1 140 002,48 грн.;

-в рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме квартиру №88 загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, будинок 10 та належить на праві власності ОСОБА_2 (в частині ? частки) та ОСОБА_3 (в частині 2/3 частки), а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі Кредитного договору №ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року в розмірі 1 140 002,48 грн. та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не менше 338 496 грн., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки;

-стягнути в однакових частках з ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 100,05 грн.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, надіславши на електронну адресу суду заяву з проханням провести судове засідання по даній справі без її участі, за наявними у справі матеріалами. Також зазначила в заяві, що вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча про дату, час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином. За таких обставин, відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідачів на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого порядку вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Правилами ст. 10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 03.09.2007 року, між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №ML-B01/005/2007. За умовами даного договору банк надав ОСОБА_1 кредит на відповідні цілі (Перший Транш - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги за кредитним договором першої черги та Другий Транш на споживчі цілі) в сумі 37 871,25 дол. США, строком повернення до 02.09.2017 року (а.с. 7-10).

Згідно із п. 3 частини 1 кредитного договору, сторони домовились, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку 4,49 % річних та FIDR, де FIDR це процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк в 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору.

За змістом п. 3 частини 1 кредитного договору, повернення кредиту та сплата процентів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів.

Згідно із п. 1.1. частини 2 кредитного договору, позичальник зобовязаний належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом і виконати всі інші зобов'язання, як вони визначені у кредитному договорі.

Відповідно до п. 1.5.1. частини 2 кредитного договору, повернення відповідної частини кредиту здійснюється позичальником щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку платежів, шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим договором.

За порушення прийнятих на себе зобовязань стосовно повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом у визначені кредитним договором строки, позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі 1 % від суми несвоєчасно виконаних боргових зобовязань за кожний день прострочки (п. 4.1.1 частини 2 кредитного договору).

Згідно Додаткового договору №1 до кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, укладеного 03.04.2009 року між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_1, сторони домовилися, що на період з 3 квітня 2009 року до 3 серпня 2009 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 7,00 % річних. На період з 3 серпня 2009 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка (а.с. 11-12). Графік платежів викладено в новій редакції.

Також, 5 жовтня 2009 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_1 було укладено Додатковий договір № 2 до кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року (а.с. 12 зворіт 14). Відповідно до умов договору сторони домовилися, що на період з 5 жовтня 2009 року до 4 січня 2010 року для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка в розмірі 8,20% річних. На період з 4 січня 2010 року до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка 6,52% річних. Графік платежів викладений в новій редакції.

Згодом, між сторонами також були укладені Додаткові договора №3, №4 та №5 до кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року (а.с.15-18, 19-21, 22-24), якими змінювався розмір процентної ставки за користування кредитом.

Разом з цим, суд встановив, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, між ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", та ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір наступної іпотеки № PCL-В01/005/2007 від 03.09.2007 року (майнова порука), згідно умов якого іпотекодавці передали банку в іпотеку належне їм на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру №88, загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, 10 (а.с. 27-29).

Згідно із п. 4.4. вищевказаного договору, вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем та становить 338 496,00 грн., що за курсом НБУ на дату укладення договору становить 67 028,91 дол. США.

Пунктом 6.1. договору наступної іпотеки, за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: всі боргові зобовязання, не сплачені боржником, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобовязань, не сплачені боржником, і вимоги стосовно повного відшкодування всіх збитків, завданих порушенням іпотекодавцем його зобовязань за цим договором, а також всіх фактичних витрат, понесених іпотекодержателем у звязку із реалізацією його прав за цим договором.

Відповідно до п. 5.2. вищевказаного договору, у разі порушення іпотекодавцем будь-яких із його зобовязань за статтею 5 цього договору, іпотекодержатель має право на негайне виконання боржником боргових зобовязань, у тому числі за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки.

Слід зазначити, що ОСОБА_4 помер 18.09.2009 року. Спадкоємцем його майна є його син ОСОБА_3. Так, останній успадкував від померлого 1/3 частку квартири під номером 88, що знаходиться в житловому будинку, який розташований в м. Вінниці по вул.. Воїнів Інтернаціоналістів, 10. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 27.01.2012 року (а.с. 40). Таким чином, оскільки відповідач ОСОБА_3 набув права власності на 1/3 частку спірної квартири, яка є предметом іпотеки, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.01.2012 р., виданого державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за №2-101, тобто після укладення договору іпотеки, він набув статусу іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором.

Разом з тим, 27 квітня 2012 року між ПАТ "ОТП Банк" та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір №1 до Договору наступної іпотеки (майнової поруки) № PCL-В01/005/2007 (а.с. 30-33), відповідно до умов якого викладено терміни «Кредитний договір» та «боргові зобовязання» в новій редакції.

Згідно п. 2.1 вищевказаного договору, іпотека за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником кожного і всіх його боргових зобовязань за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий сток і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами і доповненнями до нього, зокрема, іпотека за цим договором забезпечує виконання таких вимог іпотекодержателя:

-повернення кредиту;

-сплати процентів за користування кредитом;

-сплати забезпечувального платежу;

-сплати пені за прострочення повернення кредиту та процентів, а також сплата штрафу за нецільове використання кредиту;

-відшкодування збитків, витрат та будь-яких інших штрафів, комісій викликаних порушенням кредитного договору.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на вибір іпотекодержателя: за рішенням суду; та/або на підставі виконавчого напису нотаріуса; та/або в позасудовому порядку; та/або в іншому порядку, передбаченому чинним законодавством України (п. 6.3. Додаткового договору №1 до Договору наступної іпотеки).

Пунктом 6.4 вищезазначеного договору визначено, що у разі порушення боржником боргових зобовязань та/або порушення іпотекодавцем умов цього договору іпотекодержатель направляє/надсилає іпотекодавцю та боржнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом встановленого в цьому пункті строку вимога про усунення порушення залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки.

7 лютого 20114 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено Додатковий договір №2 до Договору наступної іпотеки (майнової поруки) № PCL-В01/005/2007 (а.с. 34-37), згідно умов якого викладено терміни «Кредитний договір» та «боргові зобовязання» в новій редакції та інше.

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що ЗАТ "ОТП Банк", правонаступником якого є ПАТ "ОТП Банк", свої зобов'язання за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року виконав у повному обсязі, надавши позичальнику кредит у розмірі 37 871,25 доларів США, що підтверджується кредитними заявками від 06.09.2007 року (а.с. 38) та від 03.09.2007 року (а.с. 39).

Разом з цим судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе за кредитним договором № ML-B01/005/2007 зобов'язання.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року вбачається, що станом на 24.01.2017 року залишок заборгованості за кредитом ОСОБА_1 перед банком становить 30 367,22 дол. США та суми пені за прострочення зобовязань - 309 990,44 грн. (а.с. 67).

Як встановлено з матеріалів справи позивачем на адресу відповідачів 16.03.2015 року були направлені досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 (а.с. 61, 62, 63), що також підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 64-66), які були залишені відповідачем без задоволення.

Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/№ від 10.12.2010 року (а.с. 46-55) та Договору про відступлення права вимоги № б/н від 10.12.2010 року (а.с. 56-60), ПАТ "ОТП Банк" відступило, а ТОВ "ОТП Факторинг Україна" прийняло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 та ЗАТ "ОТП Банк".

Суд прийшов до висновку, що відносини, які виникли між сторонами є кредитними відносинами та підлягають врегулюванню відповідно до норм 1054-1056-1 ЦК України та загальних положень про зобов'язання.

Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Частина 2 ст. 1050 ЦК України визначає, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Згідно із ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно із ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків.

Згідно із ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України).

З огляду на те, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитними договорами, утворення у зв'язку з цим заборгованості, суд вважає що дана заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає стягненню в примусовому порядку.

Щодо вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки, то судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Суд прийшов до висновку, що відносини, які виникли між сторонами виникли із кредитного договору, забезпеченого іпотекою, та підлягають врегулюваню відповідно до норм глав 47-49 ЦК України і спеціальними нормами глави 71 ЦК України, а також Законом України «Про іпотеку».

Відповідно до ч. 2 ст. 592 ЦК України, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена, - звернути стягнення на предмет застави у випадках встановлених договором.

Статтею 572 ЦК України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов"язання, забезпеченого заставою, засаводержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов"язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв"язку із пред"явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, є іпотекою.

Статтею 1Закону України «Про іпотеку» визначено, що особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання зобов'язання іншої особи-боржника, є майновим поручителем. Статтею 11 даного закону майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст.7 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, наведеними вище нормами законодавства (насамперед статтями 36, 37 Закону України "Про іпотеку") не виключається можливість звернення стягнення в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки за рішенням суду. У цих нормах задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття ним права власності на предмет іпотеки ототожнюється передусім із способом звернення стягнення, який, разом з іншими, може застосовуватися, якщо це передбачено договором.

В разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначається спосіб реалізації предмета іпотеки та початкова ціна реалізації предмета іпотеки (ст. 39 Закону України Про іпотеку).

Згідно із ст. 23 Закону України «Про іпотеку», у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду повинен бути зазначений і спосіб реалізації предмета іпотеки, зокрема: 1) шляхом проведення публічних торгів або 2) із застосуванням процедури продажу, встановленої ч. 1 ст. 38 цього Закону.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про наявність спірних правовідносин між сторонами, які відносяться до договірних зобов'язань, зокрема, кредиту і застави (іпотеки), встановив, що права позивача порушені, тому вони підлягають захисту.

Крім того, слід зазначити, що Пунктом 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», № 1304-VII від 03.06.2014 року, передбачено, що протягом дії цього Закону:

- не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку

Проте, даним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних відносин, в тому числі і тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на предмети забезпечення, тобто за своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмет іпотеки та застави, а саме визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться, отже чинність на час вирішення спору даного Закону сама по собі не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом, що предметом іпотеки є квартира №88, що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, 10. Дана квартира є зареєстрованим місцем проживання відповідачів: ОСОБА_2 та ОСОБА_6 (а.с. 81, 85).

Враховуючи те, що на час ухвалення рішення продовжує діяти Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», враховуючи також те, що заборони встановлені цим законом носять тимчасовий характер, суд вважає, що виконання рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 217 ЦПК України необхідно відстрочити на період дії мораторію, встановленого зазначеним Законом.

Разом з тим, згідно правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-1080цс15, висловленій у постанові від 3 лютого 2016 року, відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобовязанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня.

Частиною 1 ст. 360-7 ЦПК України визначено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Пунтком 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). При цьому суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Мінімальну ціну реалізації предмета іпотеки необхідно визначити в розмірі 338 496 грн., що передбачено в договорі іпотеки. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах.

Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачами та позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року, суд вважає, що в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 1 140 002 грн. 48 коп., слід звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру №88 загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, будинок 10 та належить на праві власності ОСОБА_2 (в частині ? частки) та ОСОБА_3 (в частині 2/3 частки), а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі Кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року в розмірі 1 140 002,48 грн. та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не менше 338 496 грн., що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути в рівних частках витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 100 грн. 05 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 525, 526, 530, 549 552, 572, 575, 589, 592, 610-612, 625, 638, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. 1, 7, 12, 23, 33, 39, 41 Закону України «Про іпотеку», п. 42 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ч. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ № 314950, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року в розмірі 1 140 002,48 грн. (один мільйон сто сорок тисяч дві гривні сорок вісім копійок).

В рахунок часткового погашення заборгованості за Кредитним договором №ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, а саме квартиру №88, загальною площею 66,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. В.Інтернаціоналістів, будинок 10, та належить на праві власності ОСОБА_2 (в частині ? частки) та ОСОБА_3 (в частині 2/3 частки), а кошти отримані від реалізації предмета іпотеки, направити на погашення загальної заборгованості перед Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», що виникла на підставі Кредитного договору № ML-B01/005/2007 від 03.09.2007 року в розмірі 1 140 002,48 грн. (один мільйон сто сорок тисяч дві гривні сорок вісім копійок) та застосувати спосіб реалізації предмета іпотеки із застосуванням процедури, передбаченої статтею 39, 41 Закону України «Про іпотеку», а саме шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна в ході виконавчого провадження, але не менше 338 496 грн. (триста тридцять вісім тисяч чотириста девяносто шість гривень), що визначена сторонами при укладенні договору іпотеки.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт серії АВ № 314950, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії АВ № 432532, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5) та ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_6, паспорт серії АВ №183851, ідентифікаційний номер НОМЕР_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» витрати по сплаті судового збору в розмірі 17 100,05 грн. (сімнадцять тисяч сто гривень пять копійок).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя О.О. Жмудь