Справа № 323/2577/17
Провадження № 2/323/861/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2017 року м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1,
при секретаріОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2017 року ТОВ «Служба миттєвого кредитування» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що 11.02.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір № 52, на підставі якого відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 220,00 грн., зі строком повернення до 26.02.2016 року. У звязку з порушенням зобовязань за договором відповідач станом на 04.09.2017 року має заборгованість у розмірі 11190,00 грн., яку позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача разом із понесеними судовими витратами.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач до суду не зявилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає частково, а саме визнає суму кредиту в розмірі 1000,00 грн., суму процентів в розмірі 320,00 грн., а суму неустойки просить зменшити у звязку із скрутним матеріальним становищем (проживає одна та має пенсію в розмірі 1458,00 грн.).

Дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що висунуті позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти, як це передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України.

За визначенням ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України, відповідно до якої зобовязанняце правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання, відповідно до ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення виконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Наслідкипрострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що 11.02.2016 року між позивачем та відповідачем був укладений договір шляхом написання заяви-анкети для отримання кредиту.

В даній заяві вказано, що відповідач ознайомлена з Умовами надання та обслуговування кредитів, що розміщені на офіційному сайті позивача.

На підставі зазначеного договору відповідач отримала кредит у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 11.02.2016 року.

Також в заяві вказано, що кредит наданий строком на 16 днів до 26.02.2016 року, а проценти за користування кредитом складають 220,00 грн. Відповідач зобовязалася пр. простроченні оплати за кредитом та процентами сплатити проценти за користування кредитом у сумі 320,00 грн. При виникненні заборгованості відповідач зобовязалася сплатити неустойку у розмірі 2%, у порядку, що передбачений розділом 4 Умов.

Згідно до п.3.2 Умов надання та обслуговування кредитів, при внесенні суми, що є недостатньою для погашення кредиту повністю, кошти зараховуються у наступному порядку: сума неустойки, проценти за кредитом, сума кредиту.

У п.7.4 Умов надання та обслуговування кредитів зазначено, що сторони домовилися про договірну позовну давність 10 років.

Як вбачається із розрахунку заборгованості та змісту позовної заяви, ОСОБА_3 25.03.2016 року сплатила 50,00 грн., 23.04.2016 року 200,00 грн., 28.07.2016 року 1000,00 грн., які були зараховані на погашення суми неустойки.

Внаслідок порушення відповідачем умов договору, позивачем відповідно до умов договору станом на 04.09.2017 року нарахована заборгованість у розмірі 11190,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 320,00 грн., пені 9870,00 грн., що підтверджується відповідним розрахунком.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно до ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, розмір неустойки, який позивач просить стягнути з відповідача значно перевищує суму заборгованості з кредиту та відсотків за користування ним, а саме - перевищує його в більш як сім разів.

Частина третя статті 551 ЦК України, з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Згідно до довідки № 1101 від 10.11.2017 року, виданою Таврійською сільською радою Оріхівського району Запорізької області, ОСОБА_3 проживає одна.

У довідці від 13.11.2017 року, виданій Пологівським обєднаним управлінням пенсійного фонду України, зазначено, що ОСОБА_3 отримує пенсію в розмірі 1458,01 грн.

Оскільки розмір неустойки значно більший від розміру боргового зобов'язання (разом із нарахованими процентами), а також враховуючи скрутний матеріальний стан відповідача, суд вважає за необхідне застосувати до спірних правовідносин норму частини третьої статті 551 ЦК України та зменшити суму неустойки (пені) до 2000,00 грн.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за кредитом у розмірі 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 320,00 грн. та пені у розмірі 2000,00 грн. є законними та обґрунтованими, у звязку із чим підлягають задоволенню, а в задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.509, 526, 549, 551, 610, 611, 626, 629, 1050, 1054 Цивільного Кодексу України, ст.ст.10, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» () заборгованість за кредитним договором № 52 від 11.02.2016 року в розмірі 3320,00 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 1000,00 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 320,00 грн., пені 2000,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Служба миттєвого кредитування» витрати на судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.П. Гуцал