Справа № 417/4690/17
Провадження № 2/417/364/17
РІШЕННЯ

Іменем україни

"17" листопада 2017 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області i в складi:

головуючого судді Дідоренко А.Е.

за участі секретаря Колеснік В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Марківка Луганської області цивільну справу за позовом Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач 02.10.2017 року звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, у якому просить вилучити у ОСОБА_1 автомобіль марки «ЗАЗ», модель 110206, легковий (хетчбек), колір синій, рік випуску 2005, номер кузову Y6D9192, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та передати його в розпорядження Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 04 червня 2005 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, як інвалід війни перщої групи, через органи соціального захисту в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації (надалі-Департамент), відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 №999, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110206, легковий (хетчбек), колір синій , рік випуску 2005, номер кузову Y6D9192, державний реєстраційний номер НОМЕР_1,з правом передачі керування цим автомобілем члену своєї сімї(дочці) ОСОБА_1, яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даний автомобіль був зареєстрований у МРЕВ смт Марківка УДАІ УМВС України в Луганській області на підставі акту прийому-передачі транспортного засобу МВЧ 264967, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АІС №663509 від 04.06.2005.

26 листопада 2007 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується довідкою Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області від 13.09.2017 №17.19-08/1010.

На момент смерті інваліда ОСОБА_2 діяв Порядок забезпечення інвалідів затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19.07.2006 №999.

Відповідно до абзацу другого пункту 16 Порядку, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо в ній є інвалід.

На момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобілю, яким був забезпечений інвалід, фактично складав 2 роки 6 місяців 2 дня, тобто менше ніж 10 років.

Згідно абзацу 8 пункту 16 Порядку ( в редакції від 14.05.2007 ), іншому члену сімї померлого інваліда, який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на спеціальні реєстраційні рахунки відділень Фонду соціального захисту інвалідів, відкриті в органах Державного казначейства вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до розрахунку залишкова вартість автомобілю з врахуванням уцінки становить 11697,91 грн.

Відповідно до абзацу 10 пункту 16 Порядку ( в редакції від 14.05.2007 ), автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті.

Постановою Верховного суду України від 16.05.2012 року (справа №6-10цс12) визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сімї автомобіля, отриманого інвалідом, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно абзацу 13 пункту 16 Порядку( в редакції від 14.05.2007),вилучення автомобіля отриманого інвалідом,законним представником недієздатного інваліда, дитини- інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

ОСОБА_2 , як інвалід війни першої групи, у відповідності до вимог чинного законодавства України, мав право та був забезпечений державою в особі позивача автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110206, легковий (хетчбек), колір синій, рік випуску 2005, номер кузову Y6D9192, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 помер 26.11.2007 року, відповідно до вимог Порядку ( в редакції від 14.05.2007 року), автомобіль повинен бути повернутий позивачу, який надав його у користування інваліду. Оскільки вказаний автомобіль з моменту смерті інваліда ОСОБА_2 до теперішнього часу не повернутий позивачу, то вважає своє право на розпорядження означеним автомобілем порушеним.

У судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с.30).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, надала заяву в якій просить відмовити позивачу взвязку із закінченням строку позовної давності та справу розглянути за її відсутності, долучила копію свідоцтва про народження, свідоцтво про смерть (32-34).

Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

04 червня 2005 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, як інвалід війни перщої групи, через органи соціального захисту в особі Головного управління праці та соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації правонаступником якого є Департамент соціального захисту населення Луганської облдержадміністрації (надалі-Департамент), відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.1997 №999, був забезпечений автомобілем марки «ЗАЗ», модель 110206, легковий (хетчбек), колір синій, рік випуску 2005, номер кузову Y6D9192, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, з правом передачі керування цим автомобілем члену своєї сімї (дочці) ОСОБА_1, яка зареєстрована та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Даний автомобіль був зареєстрований у МРЕВ смт Марківка УДАІ УМВС України в Луганській області на підставі акту прийому-передачі транспортного засобу МВЧ 264967, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу АІС №663509 від 04.06.2005 (а.с.6).

26 листопада 2007 року ОСОБА_2 помер, що підтверджується довідкою Марківського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області №17.19-08/1010 від 13.09.2017 (а.с.4).

На момент смерті інваліда ОСОБА_2 діяв Порядок забезпечення інвалідів затверджений постановою Кабінету Міністрів України №999 від 19.07.2006 року .

Відповідно до абзацу другого пункту 16 Порядку ( в редакції від 14.05.2007 року) автомобіль, строк експлуатації якого менше ніж 10 років, після смерті інваліда залишається у користуванні його сімї, якщо він є інвалідом.

На момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобілю, яким був забезпечений інвалід, фактично складав 2 роки 6 місяців 2 дня, тобто менше ніж 10 років.

Згідно абзацу 8 пункту 16 Порядку ( в редакції від 14.05.2007), іншому члену сімї померлого інваліда ,який проживає та зареєстрований за місцем проживання і реєстрації інваліда, автомобіль,строк експлуатації якого менше ніж 10 років, залишається у разі сплати ним до спеціального фонду державного бюджету на спеціальні реєстраційні рахунки відділень Фонду соціального захисту інвалідів, відкриті в органах Державного казначейства вартості одержаного автомобіля з урахуванням ступеня його зношення та суми сплаченої за нього інвалідом.

Відповідно до розрахунку залишкова вартість автомобілю з врахуванням уцінки становить 11697,91 грн. (а.с.11).

Відповідно до абзацу 10 пункту 16 Порядку ( в редакції від 14.05.2007) автомобіль повертається (вилучається) головному управлінню соціального захисту у повному комплекті.

Постановою Верховного суду України від 16.05.2012 року (справа №6-10цс12) визначено, що питання щодо вилучення після смерті інваліда в членів його сімї автомобіля, отриманого інвалідом, повинно вирішуватися на підставі нормативно-правових актів, чинних на час смерті інваліда.

Згідно абзацу13 пункту 16 Порядку( в редакції від 14.05.2007), вилучення автомобіля отриманого інвалідом,законним представником недієздатного інваліда, дитини- інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно до подання головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно письмової заяви відповідача на адресу начальника УПСЗН Марківської райдержадміністрації від 07.08.2017 року, ОСОБА_1 повідомила, що вона тне являється власницею автомобіля ЗАЗ 110206 ,2005 року випуску , який отримав її батько ОСОБА_2 , який помер 26.11.2007 року. Як померлий розпорядився даним автомобілем їй не відомо, оскільки перед смертю уже не міг говорити. Про місцезнаходження автомобіля їй нічого не відомо (а.с.8).

Згідно акту вивчення стану експлуатації автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах) від 14.08.2017, за адресою: смт Марківка, вул.Котовського,11, Марківського району Луганської області автомобіля не виявлено . ОСОБА_1 пояснень не надала (а.с.9).

Вилучення автомобіля, отриманого інвалідом, законним представником недієздатного інваліда, дитини-інваліда здійснюється відповідними органами державної виконавчої служби за рішенням суду відповідно за поданням головного управління соціального захисту або управління виконавчої дирекції.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї статті застосовуються також до вимог про витребування майна власником з чужого незаконного володіння.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 є донькою померлого інваліда війни першої групи ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.33).

Згідно довідки УДМСУ у Луганській області ОСОБА_1 значиться зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 і до теперішнього часу, тобто на день смерті інваліда війни першої групи ОСОБА_2 мешкала разом за зазначеною адресою.

Як вбачається з копії акту вивчення стану експлуатації (перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно ( на пільгових умовах) , від 14.08.2017 р. членам сім'ї померлого інваліда ОСОБА_2, а саме: доньці ОСОБА_1 запропоновано подати необхідні документи ( у встановлений термін) для перереєстрації автомобіля на члена сімї померлого інваліда, а у разі відмови викупу автомобіля - повернути в розпорядження органу соціального захисту автомобіль, яким був забезпечений інвалід в повній комплектності, однак донька померлого інваліда повернути спірний автомобіль відмовилася.

З матеріалів справи вбачається, що на момент смерті ОСОБА_2 строк експлуатації автомобіля становив менше ніж 10 років, тому позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації є обґрунтованими.

Разом з тим, при зверненні до суду з позовом позивач пропустив строк позовної давності.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26.11.2007 року інвалід війни першої групи ОСОБА_2, якому був переданий у власність спірний автомобіль, помер. Як вбачається з наданих стороною позивача доказів (копії акту вивчення стану експлуатації(перереєстрації, повернення) автомобіля, яким забезпечено інваліда безоплатно (на пільгових умовах) від 14.08.2017 року , в якому мається посилання на дату смерті ОСОБА_2- 26.11.2007 року), тобто їм було відомо, що інвалід ОСОБА_2 помер. З часу смерті і до дня звернення до суду з даним позовом будь-яких вимог на вказаний транспортний засіб Департамент соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації не заявляло. На час звернення до суду з даним позовом, датовану 26.09.2017 року) з дня смерті ОСОБА_2 минуло майже десять років.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Проаналізувавши суть спору, суд приходить до висновку, що в даному випадку до вимог позивача має застосовуватись загальна позовна давність тривалістю три роки, оскільки заявлені позовні вимоги про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації випливають з порушення майнових прав, а саме права власності на автомобіль, на які спеціальна позовна давність не поширюється.

Судом встановлено, що позивач звернувся з даним позовом 26 вересня 2017 року (день направлення позовної заяви на адресу суду), тобто після встановленого загального строку позовної давності. Ні в позовній заяві, ні під час судового розгляду не заявлялося вимоги про поновлення цього строку та будь-яких доказів щодо поважності причин пропуску останнього позивачем суду не надано.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Таким чином, встановлено, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, не просив його поновити, а також не навів поважних причин його пропуску, на день звернення до суду трьохрічний строк позовної давності для захисту порушених прав органу державної влади закінчився, відповідач наполягає на застосуванні вказаного строку у відповідності до вимог ст. 267 ЦК України, тому є всі підстави застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволені позову про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 256, 257, 260, 261, 266, 267, 386, 387, 1212 Цивільного кодексу України, ст.ст. 11, 60,208,209,215,218 Цивільного процесуального кодексу України, п. 16 Порядку зезпечення інвалідів автомобілями, затвердженого постановою Кабінету міністрів України № 999 від 19.07.2006 р. (в редакції, яка діяла на день смерті інваліда), суд, -

ВИРIШИВ:

У задоволенні позову Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації до ОСОБА_1 про вилучення автомобілю після смерті інваліда, яким він був забезпечений через органи соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя: А.Е.Дідоренко