АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Левенця Б.Б.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, в якій просила ухвалити рішення, яким встановити факт народження, що національність ОСОБА_1, яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 року в місті Миколаїв Української PCP - «німкеня».

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1, через свого представника, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заяву.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилався на те, що суд першої інстанції дав не вірну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, оскільки, на думку апелянта, їх цілком достатньо для задоволення її заяви.

На думку апелянта, вона обрала правильний спосіб захисту свого права, а суд помилково вказав на зворотне, оскільки не передбачено позасудового порядку встановлення національності.

Представник заявника у судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Справа № 760/19921/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10900/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві надіслав на адресу суду заперечення проти апеляційної скарги та просили розглядати справу за відсутності їхнього представника.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Колегією суддів встановлено, що у листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту того, що її національність - німкеня.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що вона народилася в сім'ї ОСОБА_2 та ОСОБА_7.

Згідно свідоцтва про народження батька ОСОБА_2 до моменту зміни прізвища під час реєстрації шлюбу з ОСОБА_7, останній носив прізвище - «ОСОБА_7», а в графі національність було зазначено «німець».

Крім того, у свідоцтві про народження заявника виданому міським РАЦС м. Миколаєва 03.04.1960 року в графі національність батька ОСОБА_2 вказано «німець».

Посилалася, що на момент реєстрації шлюбу її батьків, з метою уникнення переслідувань з боку влади, останні приховували, в тому числі шляхом присвоєння подружжю спільного прізвища не чоловіка - «ОСОБА_7», а дружини «ОСОБА_7», належність до «етнічної німецької» нації.

Зазначала, що в позасудовому порядку відновити або підтвердити національність неможливо, а вимоги чинного законодавства України не передбачають порядку внесення змін, відновлення, підтвердження або встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, а тому у заявника фактично відсутні правові підстави для звернення з такими вимогами до цих органів.

На даний час вона прагне відновити та зберегти своє етнічне німецьке походження відповідно до положень Закону України «Про національні меншини в Україні».

Встановлення факту німецького походження необхідне їй для збереження етнічного походження свого роду.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 11 травня 2017 року відкрито провадження за вказаною заявою.

Розглянувши заяву по суті, суд першої інстанції відмовив у її задоволенні, оскільки порушення права, якщо воно мало місце, вирішується шляхом звернення до відповідного відділу реєстрації актів цивільного стану, а у разі відмови - оскарження такої відмови в судовому порядку, а не шляхом звернення до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, проте не може погодитися з ухваленим судовим рішенням по суті, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із вказаних норм права, встановлення факту, що має юридичне значення можливе за умови, якщо від цього залежить виникнення, зміна або припинення прав саме заявника та якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Проте, як встановлено колегією суддів під час апеляційного розгляду справи, встановлення факту національності заявника необхідно ій для виїзду за межі країни, оскільки за національністю ії батько був німець, а мати росіянкою, тому відповідні служби Германії вимагають надання підтвердження того, що заявник не отримала національність матері а прийняла національність батька.

Колегія суддів вважає, що обраним заявником шляхом такі обставини не встановлюються і не можуть розглядатись у порядку окремого провадження.

Крім того, згідно положень п.п. 2,3 Постанови Пленуму Верховного суду №5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при вирішенні питання про підвідомчість справи суди мають право враховувати норми законодавчих актів, якими передбачено несудовий порядок встановлення певних фактів або визначено факти, які в даних правовідносинах можуть підтверджуватися рішенням суду.

Вирішуючи питання про прийняття заяв про встановлення фактів, що мають юридичне значення, судам необхідно враховувати, що ці заяви повинні відповідати як загальним правилам щодо змісту і форми позовної заяви, так і вимогам щодо її змісту.

Якщо в заяві не зазначено, який конкретно факт просить встановити заявник, з яких причин неможливо одержати або відновити документ, що посвідчує даний факт, якими доказами цей факт підтверджується або до заяви не приєднано довідки про неможливість одержання чи відновлення необхідних документів, суддя постановляє ухвалу про залишення заяви без руху і надає заявникові строк для виправлення недоліків. У разі невиконання цих вказівок заява вважається неподаною і повертається заявникові, про що суддя постановляє мотивовану ухвалу.

У кожному разі суддя зобов'язаний перевірити підвідомчість даної заяви суду. Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у прийнятті заяви, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній, відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Аналізуючи вказане, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково відкрив провадження по справі та розглянув справу по суті, оскільки поставлені заявником питання не можуть бути розглянуті у поярку окремого провадження, оскільки від неї вимагається факт підтвердження того що вона не прийняла національності своєї матері.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про національні меншини України», Громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність.

Згідно Правил «внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених Наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р., внесення змін до актових записів цивільного стану, які складено органами державної реєстрації актів цивільного стану України, проводиться відділами державної реєстрації актів цивільного стану районних, районних у містах, міських (міст обласного значення), міськрайонних, міжрайонних управлінь юстиції (далі - відділи державної реєстрації актів цивільного стану) у випадках, передбачених чинним законодавством.

У разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку.

Колегія суддів вважає, що до переліку, визначеному у частині першій ст. 256 ЦПК України, юридичний факт, який просить встановити заявник, не відноситься.

Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, не зазначених у частині першій статті 256 ЦПК України, в судовому порядку можливо лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи те, що судом першої інстанції було помилково відкрито провадження по справі, оскільки встановлення факту належності національності конкретній особі не підвідомчі розгляду в порядку цивільного судочинства, колегія суддів закриває провадження в ній на підставі п. 1 ст. 205 ЦПК України.

Таким чином апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року скасуванню, а провадження по справі закриттю.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 серпня 2017 року скасувати.

Провадження по справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві про встановлення факту, що має юридичне значення, закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді