Справа № 372/832/17 Головуючий у І інстанції Кравченко М. В.
Провадження № 22-ц/780/4944/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 07.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
з участю секретаряОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 серпня 2017 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_5, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Мега-фарм», про стягнення заборгованості та збитків, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості та збитків, посилаючись не неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним сторонами договором фінансового лізингу та наявність заборгованості, яку позивач просив стягнути разом з іншими передбаченими договором та законом платежами.

При цьому зазначав, що відповідно до договору про фінансовий лізинг боржнику було передано транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі № WAUZZZ8T5EA042663, двигун № НОМЕР_1, а відповідач ОСОБА_5 виступила поручителем за договором. З вересня місяця 2016 року третя особа ОСОБА_6 припинила вносити платежі за договором, 06.10.2016 року відповідачу було направлено вимогу про дострокове повернення обєкту лізингу та сплату всіх необхідних платежів, яку вона отримала 07.10.2016 року. 20.10.2016 року було розірвано договір. Станом на час розірвання договору заборгованість становила 99 000 гривень. В листопаді, грудні місяці 2016 року потрібно було сплатити кошти за фактичне користування обєктом лізингу. Порука на час розгляду справи не припинена. Третя особа з червня 2016 року почала прострочувати платежі за договором. Обєкт лізингу вони вилучали самостійно і самостійно оплачували послуги.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 15 серпня 2017 року в задоволенні позову ТзОВ «Порше Лізинг Україна» до ОСОБА_5, третя особа - ТзОВ «Мега-фарм», про стягнення заборгованості та збитків відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права і невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ТзОВ «Порше Лізинг Україна» в повному обсязі.

При цьому зазначає, що днем настання строку основного зобовязання є липень 2016 року, оскільки апелянт лише в жовтні 2016 року звернувся з вимогою до відповідача про сплату заборгованості за договором, тим самим апелянт в жовтні 2016 року змінив строк виконання зобовязання за договором і звернувшись з позовною заявою до відповідача в суд в березні 2017 року не пропустив шестимісячний строк. Також зазначав, що поручителем надана згода на пролонгацію договору, оскільки в матеріалах справи знаходиться план відшкодування лізингових платежів від 31.03.2014 року строком на 84 міс., на кожному аркуші якого є підпис поручителя. Проте судом не була надана належна оцінка зазначеним доказам у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відносини, що виникають із договору фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж та положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до частин першої та другої статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

За своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договорів оренди (найму) та купівлі-продажу або договору поставки.

За договором найму (оренди) здійснюється передача майна наймачеві у користування.

Частинами 1 та 3 ст. 760 ЦК України передбачено, що предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Найм (оренда) транспортних засобів врегульовано параграфом 5 глави 58 ЦК України.

За загальним правилом, передбаченим ч. 1 ст. 799 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Фарм» та ОСОБА_5 було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009729, відповідно до якого позивач зобовязався передати у розпорядження боржника транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі № WAUZZZ8T5EA042663, двигун № НОМЕР_1, а боржник зобовязався прийняти обєкт лізингу і сплатити суму коштів за договором шляхом здійснення платежів відповідно до договору та згідно із графіком покриття витрат та виплати лізингових платежів, що становить невідємну частину договору, на загальну суму, що становить еквівалент у гривні 32 989,20 доларів США, не враховуючи авансового платежу на суму, що становить еквівалент 21 992,80 доларів США.

16.05.2014 року лізінгоодержувачем та лізінтодавцем було укладено додаткову угоду до договору по фінансовий лізинг № 00009729, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 84 місяців.

Порядок розрахунків, строки, відповідальність за прострочення, умови повернення обєкту лізингу встановлені п.п. 6.1., 6.5., 8.3.2., 12.9., 13.1. загальних комерційних умов внутрішнього фінансового лізингу (умов лізингу), що є невідємною частиною договору.

Зокрема, відповідно до п. 8.3.2. умов лізингу, якщо відповідач повністю або частково не здійснить оплату 1 (одного) лізингового платежу, при цьому якщо прострочення лізингового платежу триває більш, ніж 30 днів, позивач має право розірвати договір і витребувати обєкт лізингу, у т.ч. у примусовому порядку за виконавчим написом нотаріуса. Відповідно до п. 12.9. у разі дострокового припинення договору з боку позивача, відповідач зобовязувався повернути обєкт лізингу за власний рахунок у відмінному робочому і технічному стані впродовж 10 (десяти) робочих днів з дати одержання відповідного запиту. Згідно із п. 13.1. якщо відповідач відмовляється від повернення або затримує повернення обєкту лізингу, позивач має право вилучити обєкт лізингу без попередньої згоди відповідача. На підставі п. 13.6. відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу всі та будь-які витрати, повязані із вилученням обєкту лізингу.

У випадку прострочення платежів за договором, згідно із п. 8.2. умов лізингу до відповідача застосовуються відповідні санкції пеня, штрафні санкції за вимоги, компенсація будь-яких витрат, понесених позивачем та/або винагороди, включаючи, окрім іншого, гонорари юристам, судові та позасудові витрати, нараховані/виплачені з метою відшкодування сум, не виплачених відповідачем відповідно до договору.

Позивачем у відповідності до п.п. 8.3.1., 12.6.1. умов договору надсилалися відповідачу нагадування про несплату від 05.10.2016 року.

Зважаючи на те, що обєкт лізингу не був повернутий, позивач на підставі п. 13.7. умов лізингу звернувся до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. 15.12.2016 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маринець О,С. вчинено виконавчий напис № 1138 про повернення обєкта лізингу.

Постановою державного виконавця Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 22.12.2016 року відкрито виконавче з виконання цього виконавчого напису. 29.12.2016 року транспортний засіб марки AUDI A5 1.8 TFSI, 2014 року виробництва, шасі № WAUZZZ8T5EA042663, двигун № НОМЕР_1 повернуто ТОВ «Порше Лізинг Україна», що підтверджується актом прийому-передачі.

На підставі п.п. 8.6., 13.5 позивачем були залучені сторонні організації для вчинення дій з примусового повернення автомобіля: ТОВ «Юридична компанія «Тріпл Сі», ТОВ «Дельта М Юкрейн», ТОВ «Дюксюстконтракт» та для вчинення виконавчого напису до нотаріуса ОСОБА_7 та підготовки процесуальних документів для відкриття виконавчого провадження. Крім того, позивач звернувся до ТОВ «Юридична фірма ОСОБА_2» з метою надання послуг по юридичному консультуванню, витрати на залучення яких позивач підтверджує додатним до позовної заяви копіями договорів на надання консультаційних юридичних послуг, договорами про надання послуг із повернення майна, договором на відповідальне зберігання, рахунками-фактурами, актами наданих послуг, платіжним дорученнями, що підтверджують надання послуг із повернення обєкту лізингу та іншими матеріалами справи.

Ухвалюючи рішення по суті позову суд першої інстанції виходив з того, що додатковою угодою від 16.05.2014 року, якою змінено строк лізингу, розміри щомісячних платежів та інші умови основного зобовязання підписаний лише лізингоодержувачем ТОВ «Мега-фарм» та лізингодавцем ТОВ «Порше лізинг Україна» без участі поручителя ОСОБА_5 Підписанням цієї угоди позивачем, як лізингодавцем було суттєво змінено умови договірних зобовязань, а саме збільшено строк лізингу, чим збільшено обсяг майнової відповідальності поручителя, про що у передбаченій договором та законом формі не поставлено до відома поручителя.

В матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази того, що відповідач надавала згоду у будь-якій формі на зміну умов фінансового лізингу та збільшення обсягу її відповідальності як поручителя.

Оскільки, в даному випадку відбулася зміна зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, порука є припиненою.

Крім того, суд першої інстанції зазначав, що оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника (лізингоодержувача) повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання обов'язку, то право позивача як лізингодавця слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу у липні 2016 року, а початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто із липня 2016 року.

Враховуючи те, що у спірних правовідносинах днем настання строку виконання основного зобовязання є липень 2016 року, а позов до поручителя ОСОБА_5 було предявлено після закінчення встановленого законом шестимісячного строку лише 22.03.2017 року, поруку слід визнати припиненою.

Отже, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що в спірних правовідносинах порука є припиненою, тому правові підстави для покладення на відповідача цивільно-правових зобовязань щодо сплати заборгованості ТОВ «Мега-фарм» за договором про фінансовий лізинг на користь ТОВ «Порше лізинг Україна» відсутні.

Судова колегія погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції виходячи із наступного.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Стаття 525 ЦК України встановлює, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 20.1 Договору усі зміни, доповнення, відмови або положення цього Контракту стають обов»язковими для виконання будь-якою стороною виключно у випадку їхнього оформлення в письмовій формі та письмового підтвердження належним чином уповноваженими представниками.

З матеріалів справи вбачається, що 31.03.2014 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна», товариством з обмеженою відповідальністю «Мега-Фарм» та ОСОБА_5І.(поручителем) було укладено договір про фінансовий лізинг № 00009729, в якому міститься підпис відповідача ОСОБА_5

Також її підпис містить у графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (план відшкодування), який датований 01.04.2014 року і є додатком до договору по фінансовий лізинг та у акті прийому-передачі автомобіля від 03.04.2014 року.

Вподальшому, 16.05.2014 року між лізінгоодержувачем та лізінтодавцем було укладено додаткову угоду до договору по фінансовий лізинг № 00009729, відповідно до якої строк дії договору продовжено до 84 місяців та змінено графік погашення та розмір щомісячних платежів.

Підпис ОСОБА_5, як поручителя в додатковій угоді відсутній.

Згідно ч.1 ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Враховуючи встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про те, що в даному випадку відбулася зміна зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшено обсяг його відповідальності, тому порука є припиненою цілком законні та обгрунтовані.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги з приводу того, що підпис поручителя мається в графіку погашення платежів від 16.05.2014 року, що є належним погодженням з боку поручителя, то вони колегією суддів розцінюються критично та до уваги не приймаються, оскільки зі змісту наданого груфіку не вбачається, що саме він є невід»ємною частиною даної додаткової угоди. Не містить такого визначення і сама додаткова угода від 16.05.2014 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що саме Додаткова угода, як належний доказ письмового оформлення змін та доповнень до Основного договору ( п.20.1 Договору) повинна бути підписана та погоджена поручителем.

Крім того, розцінюються колегією суддів критично і доводи апеляційної скарги в частині не порушення позивачем шестимісячного строку на пред»явлення вимоги до поручителя, виходячи з наступного.

Згідно ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Відповідно до п.12 умов поруки, які визначені тристороннім договором між сторонами та третьою особою, вони набирають чинності з моменту їхнього підписання та залишаються чинними до повного виконання зобовязань Лізингоодержувача, передбачених пунктом 12 цього контракту.

Таким чином, строки дії договору поруки, укладеного між сторонами, не встановлені, оскільки умови договору про те, що він діє до повного припинення зобов'язань боржника за основним договором, не є встановленням строку дії договору.

Як вбачається із позову та наданих сторонами доказів, боржник ТОВ «Мега-фарм» свої зобов'язання як лізингоодержувач почав прострочувати, починаючи із липня 2016 року.

Письмову вимогу про сплату заборгованості за договором позивач направив відповідачеві 05.10.2016 року, однак доказів її вручення саме відповідачеві суду не подано, а у наданих позивачем на підтвердження цієї обставини письмових доказах особистий підпис ОСОБА_5 відсутній, що не відповідає умовам Договору, які визначені у пункті 20.4, щодо належного повідомлення адресата.

Враховуючи, що умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника (лізингоодержувача) повернути борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання обов'язку, право позивача як лізингодавця слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення чергового платежу у липні 2016 року, а початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення, тобто із липня 2016 року.

За таких обставин, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Оскільки, у спірних правовідносинах днем настання строку виконання основного зобовязання є липень 2016 року, а позов до поручителя ОСОБА_5 було предявлено після закінчення встановленого законом шестимісячного строку лише 22.03.2017 року, суд першої інстанції правильно застосував правові позиції висловлені у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, а також № 6-28цс-14, № 6-53цс14, 6-78цс12 та дійшов вірного висновку, що поруку слід визнати припиненою.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищезазначеного та оцінюючи встановлені обставини і докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем надано достатньо належних та допустимих доказів, які свідчать про недоведеність позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна».

Натомість, апелянтом не надано до суду достатніх доказів щодо неправомірності висновку суду першої інстанції, тому колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, ґрунтується на наявних у справі доказах, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Лізинг Україна» відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: В.І. Олійник

ОСОБА_3