Справа № 581/740/17
Провадження № 2/581/262/17
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

21 листопада 2017 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_3,

про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

13 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визначити йому додатковий, тривалістю два місяці, строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4

Вказує, що не доводився родичем ОСОБА_4, жив з ним по сусідству, був його другом і однокласником. Протягом 2016-2017 рр. доглядав за ОСОБА_4, оскільки той тяжко хворів. Позивач постійно провідував його у лікарні, доглядав за його будинком, провів його поховання, близьких родичів у нього не було.

Після смерті ОСОБА_4, яка настала 12 лютого 2017 року, він знайшов у документах залишений померлим заповіт на його імя. Однак звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримав відмову у відкритті спадкової справи з огляду на пропуск ним строку для прийняття спадщини.

Поважною причиною пропуску такого строку зазначає свою необізнаність про існування заповіту на його імя, оскільки проживав окремо від ОСОБА_4, родичем йому не був, та за життя померлий ніколи не говорив йому про заповіт.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позов. Вказав, що мав розмову з ОСОБА_4 про те, щоб останній оформив на нього земельний пай, щоб він знав за що за ним доглядає. На цю пропозицію ОСОБА_4 відповів, що залишить для нього подарунок. ОСОБА_1 возив ОСОБА_4 до нотаріуса для складення заповіту, але не знав на кого буде складено. У жовтні 2016 року ОСОБА_4 передав йому папку з документами на зберігання, повідомивши, що в ній документи на землю. Про наявність заповіту ОСОБА_4 він дізнався від своєї дружини 15-17 серпня 2017 року коли повернувся із заробітків. Вона знайшла його у них вдома у папці з вказаними документами. Лише 20-23 серпня 2017 року ОСОБА_1 вперше звернувся до державного нотаріуса ОСОБА_5 по телефону з питанням прийняття спадщини, однак останній відповів йому відмовою, оскільки перебував у відпустці. Вдруге до цього нотаріуса він також звернувся лише в усній формі на початку вересня 2017 року, від якого дізнався, що спадкову справу вже заведено у приватного нотаріуса ОСОБА_6 Вказав, що не звернувся за прийняттям спадщини відразу коли дізнався про заповіт, оскільки у нього були власні справи, і не звернувся до приватного нотаріуса з цього питання, у звязку з тим, що у державного нотаріуса дешевша вартість послуг.

Законний представник малолітнього відповідача ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 заперечили проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у його задоволенні. Зазначили, що у померлого ОСОБА_4 не було частин нижніх кінцівок, він самостіно не міг далеко пересуватися, у звязку з чим ОСОБА_1 на власному автомобілі возив його до нотаріуса для складення заповіту. Вважають, що у звязку з обізнаністю про наявність заповіту на його імя, поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини відсутні.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що він працює державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори. Він памятає, що ОСОБА_1 по телефону домовлявся з ним про необхідність посвідчення заповіту ОСОБА_4, який самостійно не пересувається. Оскільки він не вчиняє нотаріальних дій за виїздом, погодився посвідчити заповіт у разі, коли заповідача привезуть на автомобілі. Так і відбулося, ОСОБА_1 привіз ОСОБА_4 на власному автомобілі до нотаріальної контори, де фактично і відбувалася вказана нотаріальна дія. Чи знав ОСОБА_1 про те, що заповіт складено на нього нотаріусу не відомо, оскільки нотаріальна дія відбувалася без його участі. У серпні 2017 року ОСОБА_1 звертався до нього з питання прийняття спадщини, однак він відмовив йому у звязку з відсутністю часу.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.32).

07 березня 2008 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб із ОСОБА_2, узявши прізвище чоловіка (а.с. 32 зворот). ОСОБА_9 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 31).

17 липня 2013 року ОСОБА_9 померла (а.с. 31 зворот).

02 жовтня 2015 року ОСОБА_4 отримав після смерті матері ОСОБА_10 два свідоцтва про право на спадщину за законом на належні їй земельні ділянки, площами 3,0969 га та 0,1403 га (а.с.7-8).

27 листопада 2015 року ОСОБА_4 заповів ОСОБА_1 належні йому на підставі вказаних свідоцтв про право на спадщину від 02 жовтня 2015 року земельні ділянки. Заповіт посвідчувався державним нотаріусом Липоводолинської районної державної нотаріальної контори Сумської області ОСОБА_5 27 листопада 2015 року за реєстровим №2504 (а.с.9).

12 лютого 2017 року помер ОСОБА_4 (а.с.10).

Із довідки Липоводолинської селищної ради Липоводолинського району Сумської області від 13 жовтня 2017 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, до дня смерті був зареєстрований та проживав ІНФОРМАЦІЯ_4 один (а.с.11).

26 липня 2017 року ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах свого малолітнього сина ОСОБА_3, звернувся до приватного нотаріуса Липоводлинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 за представленням (а.с. 28).

Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За змістом ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними.

Обґрунтовуючи поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини, позивач вказує, що йому не було відомо про наявність на його імя заповіту, про що він дізнався від своєї дружини 15-17 серпня 2017 року, яка знайшла його у паперах, які спадкодавець передав їм на зберігання. При цьому, зазначає, що просив спадкодавця залишити йому у спадок земельний пай, на що фактично отримав його згоду, однак не здогадувався про наявність на його імя заповіту, хоча особисто возив його до нотаріуса.

Однак зазначені позивачем обставини не є переконливими та такими, що вказують на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки позивач особисто зазначав у судовому засіданні про те, що розраховував на отримання земельної ділянки від спадкодавця у звязку з доглядом за ним, особисто домовлявся з нотаріусом про посвідчення заповіту, мав тісні дружні відносини з померлим та серед інших документів зберігав вказаний заповіт у себе вдома. Крім того, знайшовши 15 чи 17 серпня 2017 року, як вказує позивач, заповіт на своє імя, він лише через декілька днів зробив спробу прийняти спадщину у державного нотаріуса, оскільки був зайнятий у особистих справах, та дізнавшись, що він перебуває у відпустці, продовжив його очікувати, не вчиняючи інших дій щодо подання заяви про прийняття спадщини.

За певних обствин, необізнаність про існування заповіту може бути підставою для визнання причин пропуску строку для прийняття спадщини поважними, проте зазначене необхідно довести належними та допустими доказами.

Відтак позивач не довів тієї обставини, що йому не було відомо про наявність заповіту на його імя, та матеріали справи взагалі не містять письмових доказів його звернення з заявою про прийняття спадщини.

У звязку з викладеним, суд вважає, що підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні, тому позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 212- 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов