УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Кафідової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та за законом.

Позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтовано тим, що ОСОБА_5 є її рідним братом, який проживає у спадковому домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1. За життя їхня мати, ОСОБА_6, збудувала два житлових будинки та надвірні забудови. 21 липня 2005 року ОСОБА_6 оформила заповіт на ОСОБА_4 на Ѕ частини належного їй майна. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла. Після смерті матері ОСОБА_4, як спадкоємець першої черги, звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але там їй запропонували звернутись до приватного нотаріуса Дергачівського нотаріального округу Харківської області Маренич Г.П., яка видала позивачу на руки витяг зі спадкового реєстру від 13 вересня 2010 року, в якому вказано, що спадкова справа відкрита 13 вересня 2010 року. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4, просила визнати право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за заповітом та визнати право власності на 3/16 частини житлового будинку з надвірними будівлями в порядку спадкування за законом.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення в ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спадкоємцями за законом після її смерті є сторони у справі.

Також встановлено, що згідно із заповітом, посвідченим секретарем виконкому Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 21 липня 2005 року, зареєстрованим в реєстрі за № 13, ОСОБА_6 заповіла 1/2 частини належного їй майна, де б воно не було та з чого б воно не складалося, та взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті та на що вона за законом буде мати право, своїй доньці ОСОБА_4

ОСОБА_4 звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 3/8 частини житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті матері, а також право власності на 3/16 частини вказаного житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця, що не охоплені заповітом.

Встановлено, що спірний жилий будинок було придбано у 1969 році, але у 70-х роках він був знесений і на його місці був побудований новий будинок, разом з тим, доказів на підтвердження того, що при побудові нового будинку на місці зруйнованого ОСОБА_6 мала дозвіл на перебудову будинку від відповідної виконавчої ради та мала належно затверджений проект перебудови, суду не надано, а при розгляді справи не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із недоведеності заявлених вимог, оскільки позивачем не надано суду доказів, що спадкове майно, на яке вона просить визнати право власності, належало спадкодавцю.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 22 липня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 06 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
О.В. Кафідова І.М. Фаловська