Провадження № 2/161/4196/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

30 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Пушкарчук В. при секретарі Якушеву Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Луцького міськрайоного суду Волинської області від 10.08.2015 року за ним визнано право власності на будинок №3 по вулиці Польовій, у с. Хорохорин, Луцького району, Волинської області, після смерті батька. З дозволу колишнього власника в будинку зареєстровані, але фактично не проживають відповідачі по справі: колишній чоловік сестри ОСОБА_2, племінникДахнюк Р.П.; племінниця ОСОБА_4 У 2008 році ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 виїхали за межі України до Італії. У 2014 році ОСОБА_2 переїхав проживати на вулицю Незалежності, у с. Хорохорин. В добровільному порядку з реєстрації вони не знімаються. Покликаючись на наведене, позивач просив суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням та стягнути суд ові витрати по справі та витрати на правову допомогу.

Представник позивача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання при вирішенні позову покладався на розсуд суду. Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши документи справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Статтею 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на висланий розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. В судовому засіданні встановлено, що згідно рішення Луцького міськрайонного суду від 10.08.2015 року за ОСОБА_1 визнано право власності на спадкове майно після смерті батька, який помер 04.03.2012 року, а саме: житловий будинок №3 по вул. Польовій, с. Хорохорин, Луцького району Волинської області (а.с. 10). Судом також встановлено, що на даний час у спірному житлі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с.13 ). Добровільно знятися з реєстрації відповідачі не бажають, чим створюють перешкоди позивачеві належним чином використовувати свою власність. Їхня реєстрація у житловому будинку №3 по вул. Польовій, с. Хорохорин, Луцького району Волинської області, носить формальний характер. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоча й ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами закону. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Разом з тим, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Виходячи із наведеного, суд прийшов до висновку, що відсутність відповідачів у спірному житлі не зумовлена поважними причинами, а тому позов про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом у житловому будинку №3 по вул. Польовій, с. Хорохорин, Луцького району Волинської області, підставний і підлягає до задоволення. При прийнятті рішення, суд виходить з того, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, впливає на права і обовязки позивача. Зокрема, позивач змушений здійснювати оплату комунальних послуг виходячи з кількості осіб, які є прописаними за вказаною адресою. Реєстрація відповідача призводить до вимушеної більшої оплати за комунальні послуги. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, судового рішення про позбавлення права власності на житлове приміщення, права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть, тощо. Таким чином, рішення суду у справі про втрату права на житло одночасно є підставою для зняття з реєстрації відповідачів за вказаною адресою. Виходячи з аналізу змісту ст. 84, 88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, повязані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права. Позивач повинен надати суду договір про надання правової допомоги, докази того, що особа, яка надає правову допомогу є фахівцем у галузі права, має право надавати вказану правову допомогу, зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності, також надати докази того, що одним з видів його діяльності як підприємця є надання правової допомоги. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» установлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивач повинен надати суду відповідний розрахунок затрат робочого часу особи, що надає правову допомогу, а суд при ухваленні рішення повинен перевірити чи не перевищує заявлена до стягнення позивачем сума граничного розміру компенсації витрат З урахуванням наведеного, оглянувши наданий кошторис представника позивача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача на підставі ч.1 ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню 500 грн витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 317, 319, 383, 391 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування будинком №3 по вулиці Польовій, у с. Хорохорин, Луцького району, Волинської області. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 500 (пятсот гривень) грн витрат на правову допомогу по 167 (сто шістдесят сім) грн з кожного. Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 640 (шістсот сорок) грн судового збору по 213 (двісті тринадцять) гривень з кожного. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги на рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області В.П. Пушкарчук