Справа № 350/1464/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1150/2017
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Рожнятівського районного суду від 19 травня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про повернення безпідставно набутого майна, а саме безпідставно отриманих від нього коштів в сумі 2 916,39 доларів США, що на дату подання позову еквівалентно 77 255,17 грн.

В березні 2017 року позивач змінив позовні вимоги та просив в порядку поділу майна стягнути з ОСОБА_4 на його користь 1 532,50 доларів США, що еквівалентно 41 300,87 грн. та становить 1/2 частину грошового вкладу, внесеного на імя ОСОБА_4

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 18.08.2011 року в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» був відкритий вкладний рахунок №22 на імя ОСОБА_4, на який були внесені кошти в розмірі 3 065 доларів США, що на даний час еквівалентно 82 601,75 грн. Оскільки в той період він та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, то вказані кошти є спільною сумісною власністю подружжя і підлягають поділу між ними в рівних частинах. З цих підстав позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Рожнятівського районного суду від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 532,50 доларів США, що еквівалентно 41 300,87 грн. та становить 1/2 частину грошового вкладу.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, неналежну оцінку доказів, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначає, що вона та позивач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.02.2000 року. В січні 2012 року вони припинили спільне проживання та ведення господарства, оскільки позивач забрав речі та переїхав жити до батьків. 18.05.2012 року позивач подав позовну заяву про розірвання шлюбу, в якій вказав, що шлюб між ними носить формальний характер, оскільки вже тривалий період часу сімейних стосунків вони не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть. При цьому позивач погодився, що спору щодо поділу спільного майна між ними не існує. Рішенням Рожнятівського районного суду від 15.10.2012 року шлюб між ними розірвано. Таким чином, позивач визнав, що з січня 2012 року вони разом не проживали та не вели спільного господарства. Отже, кошти внесені на депозитний рахунок в банку з 26.01.2012 року по 30.12.2013 року не є спільною сумісною власністю подружжя, а її особистими коштами, які поділу не підлягають.

Також апелянт вказує, що позивач пропустив строк позовної давності для звернення в суд з даним позовом, оскільки шлюб між ними розірвано ще 15.10.2012 року. Рішення про розірвання шлюбу набрало законної сили 26.10.2012 року, а дану позовну заяву позивачем подано 09.03.2016 року. Крім того, про договір банківського вкладу позивачу було відомо ще з моменту його укладення 18.08.2011 року. Суд на зазначені обставини уваги не звернув та не застосував положення ч. 2 ст. 72 СК України, відповідно до якої до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи скарги з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважав законним і обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що з 15.02.2000 року по 15.10.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Рожнятівського районного суду від 15.10.2012 року (а.с. 97).

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2015 року задоволено частково апеляційну скаргу ОСОБА_4 Рішення Рожнятівського районного суду від 12 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля НОМЕР_1, 2010 року випуску, кузов VF1HSRAW544207303, що становить 110 000, 00 (сто десять тисяч) грн.

У звязку з перебуванням в провадженні Рожнятівського районного суду цивільної справи за позовом ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про вклад №22 від 18.08.2011 року, ОСОБА_4 подав суду зустрічний позов до ОСОБА_4, ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «ОСОБА_5 Аваль» про повернення безпідставно набутого майна. Позов обґрунтував тим, що у період формальних шлюбних відносин з ОСОБА_4, зокрема в березні 2011 року ним придбано автомобіль НОМЕР_1, 2010 року випуску, кузов VF1HSRAW544207303. Оскільки його колишня дружина участі в придбанні автомобіля не брала, але автомобіль придбаний під час перебування у формальних шлюбних відносинах, то для того, щоб його колишня дружина після розірвання шлюбу не піднімала питання поділу автомобіля, він 18.11.2011 року уклав від її імені з ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» договір про вклад «Ощадний» №22 (а. с. 20, 129-131) і регулярно вносив на рахунок кошти, на підтвердження чого надав квитанції на суму 2 916,39 доларів США. Так як ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом про поділ майна і рішенням апеляційного суду від 03.11.2015 року її позов задоволено частково, стягнуто з нього в її користь половину вартості автомобіля в розмірі 110 000 грн., то вважав, що отримані ОСОБА_4 13.01.2015 року кошти за договором про вклад від 18.11.2011 року без достатньої правової підстави і підлягають поверненню йому.

Ухвалою Рожнятівського районного суду від 25 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_4 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Івано-Франківської ОД АТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про вклад №22 від 18.08.2011 року залишено без розгляду.

09.03.2017 року ОСОБА_2 змінив позовні вимоги щодо відповідача ОСОБА_4, просив в порядку поділу майна стягнути з неї в його користь 1/2 частину грошового вкладу, внесеного на її ім'я, в розмірі 1 532,5 доларів США, що еквівалентно 41 300,87 грн. В частині вимог до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» просив позов залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 09.03.2017 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» залишено без розгляду.

З огляду на викладене суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_2 не пропущено строк позовної давності на звернення з вимогою про поділ майна, визначеного ст. 72 СК України.

Наведеним спростовуються доводи апелянта про пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності на звернення з таким позовом до суду.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що депозитний рахунок №22 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», відкритий 18.08.2011 року на імя відповідача ОСОБА_4 та закритий нею 13.01.2015 року, є спільною сумісною власністю подружжя, а отже підлягає поділу. При цьому частки сторін є рівними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано ст. 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

В силу дії ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

З урахуванням встановлених обставин справи та норм матеріального права, які регулюють дані спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що депозитний рахунок №22, відкритий 18.08.2011 року на імя ОСОБА_4 під час перебування її у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, поза увагою суду залишилось те, що згідно виписки по рахунку за 2012 рік вбачається, що станом на 12.10.2012 року на рахунку наявною була сума 1 836,29 доларів США. В подальшому грошові кошти вносилися на рахунок вже після розірвання шлюбу між сторонами.

За даними виписок по рахунку №22 за 2011-2015 роки (а.с. 122-128, 137-141), станом на день закриття 13.01.2015 року ОСОБА_4 депозитного рахунку, наявною була сума коштів в розмірі 3 069,96 доларів США.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 05 квітня 2017 року у справі №6-399цс17, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії квитанцій (а. с. 10-19, 133-136) та виписок по рахунку (а. с. 122-128, 137-141), що кошти вносились на депозитний рахунок ОСОБА_4 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» за №22 від імені ОСОБА_4 та їх знято з рахунку після закриття депозиту.

Згідно копії заяви ОСОБА_4 депозитний договір №22 від 18.08.2011 року достроково розірвано 13.01.2015 року (а. с. 132).

Проте, судом установлено, що всі кошти на депозитний рахунок ОСОБА_4 за №22 були внесені ОСОБА_2, який надав про це копії квитанцій. Наведена обставина фактично визнана ОСОБА_4, яка звертаючись в суд з позовом до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» в особі Івано-Франківської ОДАТ «ОСОБА_5 Аваль», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору про вклад №22 від 18.08.2011 року, вказала, що договір вона не підписувала та не ознайомлювалась з умовами договору, оскільки ОСОБА_2 без її відома відкрив рахунок на її ім'я та вносив туди грошові кошти.

За наведених обставин колегія суддів відхиляє доводи апелянта про те, що кошти внесені на депозитний рахунок в банку з 26.01.2012 року по 30.12.2013 року не є спільною сумісною власністю подружжя, а її особистими коштами, які поділу не підлягають.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Позивач ОСОБА_2, звертаючись в суд з позовом про поділ грошового вкладу, просив поділити його як спільне майно подружжя.

З урахуванням встановленого судом джерела походження коштів, які були внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок ОСОБА_6 після розірвання їхнього шлюбу та правил диспозитивності цивільного судочинства, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що кошти в сумі 3 065 доларів США, які були внесені на депозитний рахунок №22 в ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», відкритий 18.08.2011 року на імя відповідача ОСОБА_4, та зняті нею 13.01.2015 року, підлягають поділу по 1/2 частці.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано, дано їм оцінку, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, що в силу ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313- 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рожнятівського районного суду від 19 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Проскурніцький П.І.

ОСОБА_7