Номер провадження: 22-ц/785/5866/17
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Кравця Ю.І.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотранспортне підприємство -15107» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ТОВ «Автотранспортне підприємство -15107» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, посилаючись на те, що рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2013 року його позов до ВАТ АТП-15107 про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу був частково задоволений, наказ № 35-к від 02.10.2008 року про його звільнення з посади юрисконсульта ТОВ АТП-15107 - скасований, він поновлений на даній посаді з 02.10.2008 року, стягнуто з ТОВ АТП-15107 на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.10.2008 року по 16.10.2012 року в розмірі 43115,9 грн., в іншій частині в задоволенні позову було відмовлено.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив задовольнити позов, стягнути з ТОВ «АТП-15107» на його користь середній заробіток за час затримки виконання рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області суду від 05.02.2013 року про поновлення на роботі в сумі 69242 гривень та моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2017 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ТОВ «Автотранспортне підприємство -15107» про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 05 лютого 2013 року рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області задоволено частково позов ОСОБА_2 до ТОВ АТП-15107, скасований наказ № 35-к від 02.10.2008 року про звільнення ОСОБА_2 з посади юрисконсульта ТОВ АТП-15107, поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ТОВ АТП-15107 з 02.10.2008 року, стягнуто з ТОВ АТП-15107 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 02.10.2008 року по 16.10.2012 року в розмірі 43115,9 грн., стягнуто з ТОВ АТП-15107 на користь держави державне мито у розмірі 431 грн., в іншій частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі на посаді юрисконсульта ТОВ АТП-15107 підлягало негайному виконанню (т.1 а.с.5-6).

05.02.2013 року ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» видано наказ № 6-к, за яким з 05.02.2013 року введено у штат другу одиницю юрисконсульта з окладом 1150 гривень щомісячно та поновлено ОСОБА_2 з 05.02.2013 року на посаді юрисконсульта з окладом відповідно до штатного розкладу (т.1 а.с.15).

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 24.04.2013 року ОСОБА_2 звернувся до Відділу державної виконавчої служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції з заявою про прийняття на виконання виконавчого листа про поновлення ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107», за виконавчим листом №2-5499/11, виданим 15.02.2013 року, в звязку з чим 25.04.2013 року було відкрите виконавче провадження ( т.1 а.с.18).

03.06.2013 року ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» було видано наказ №19-к, яким внесені зміни до наказу №6-к від 05.02.2013 року, а саме поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта з 02.10.2008 року, тобто у відповідності до рішення суду від 05.02.2013 року ( т.1 а.с.16).

11.06.2013 року державним виконавцем ВДВС Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 було ознайомлено із виданим наказом, про що складений акт (а.с.14), та 11.06.2013 року виконавче провадження на підставі п.8ч.1ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» було закінчено ( т.1 а.с.19).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі, суд першої інстанції виходив з того, що рішення про поновлення на роботі ОСОБА_2 було фактично виконане 03.06.2013 року, оскільки саме виданням наказу про поновлення на роботі на посаді юрисконсульта, який відповідає змісту рішення суду від 05.02.2013 року та ознайомленням працівника про наказ підтверджено належне виконання відповідних норм закону.

Відповідно до ст.24 КЗпП України, п.34 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це.

Судом були взяті до уваги надані до суду представником відповідача табелі ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» обліку використання робочого часу за період з лютого 2013 року по грудень 2015 року, згідно яких вбачається, що ОСОБА_2 з часу поновлення на роботі за рішенням суду від 05.02.2013 року фактично не працював та до обовязків юрисконсульта підприємства не приступив. Напроти прізвища позивача у табелях обліку часу проставлені прогули ( т.1 а.с. 189-232, 234-250; т.2 а.с. 1-10).

Також згідно наказу ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» №115-К від 18.12.2015 року вбачається, що юрисконсульта ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади за власним бажанням, що підтверджується заявою ОСОБА_2 від 18.12.2015 року. Із наказом «По особовому складу» №115-К від 18.12.2015 року ОСОБА_2 був ознайомлений особисто під підпис у присутності свідків. Однак підтвердити своїм підписом факт отримання трудової книжки ОСОБА_2 відмовився, про що і було складено відповідний акт від 18.12.2015 року. ( т.1 а.с.186-188).

Крім того до суду була надана копія розписки, яка написана власноручно ОСОБА_2 від 22.12.2015 року про відсутність матеріальних претензій до ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» ( т.1 а.с.152).

Також, відповідно довідки наданої ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107» від 01.03.2017 року, завірена підписом директора товариства ОСОБА_3 та печаткою ТОВ «Автотранспортне підприємство 15107», в якій зазначено, що заробітна плата ОСОБА_2 за період з 05.02.2013 року по 18.12.2015 р. не нараховувалась у звязку з тим, що останній був відсутній на робочому місці та посадові обовязки не виконував ( т.1 а.с.233).

Щодо позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди у розмірі 10 000 грн., суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволені позову і в цій частині з наступних підстав.

Статтею 23 ЦК України передбачено, право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Як роз'яснив Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. в п. 5 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діями заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду ті з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд прийшов до обґрунтованого висновку, що позов ОСОБА_2 є необґрунтованим та недоведеним, в звязку з чим, суд на законних підставах відмовив ОСОБА_4 у задоволені його позову в повному обсязі.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що його до теперішнього часу не поновлено на роботі у ТОВ «АТП 15107» та йому повинна бути виплачена середня заробітна плата з моменту його поновлення на роботі, не приймається судом до уваги, оскільки згідно з п. 2 наказу ТОВ «АТП 15107» № 6-К від 05.02.2013 р. «По особовому складу» на підставі Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05.02.2013 року, ОСОБА_2 було негайно поновлено на посаді юрисконсульта ТОВ «АТП 15107» з окладом згідно штатного розкладу. Одночасно, Наказом № 7-К від 05.02.2013 р. «По особовому складу» зазначено про те, що запис в трудовій книжці ОСОБА_2 про звільнення з 02.10.2008 р. за ст. 36 п. 2 КЗпП України вважається недійсним. Також Наказом № 19-К від 03.06.2013 р. «По особовому складу» були внесені зміни до Наказу № 6-К від 05.02.2013 р. «По особовому складу», а саме: поновлено ОСОБА_2 на посаді юрисконсульта з 02.10.2008 року, тобто відповідно до формулювання поновлення за рішенням суду.

Тобто, ТОВ «АТП 15107» поновило ОСОБА_2 на займаній посаді того ж дня, коли і було ухвалено рішення суду, про що ОСОБА_2 знав, оскільки отримав копії наказів про поновлення його на посаді під особистий підпис.

Також доводи стосовно не нарахування йому заробітної плати, яка підлягає стягненню, не приймаються судом до уваги, оскільки з моменту поновлення ОСОБА_2 на роботі, він на робочому місці був у день його фактичного поновлення на роботі в порядку виконання рішення суду, далі ОСОБА_2 на робоче місце не зявлявся, поважності причин неявки не повідомляв, будь-яких документів про його непрацездатність не надав, у звязку з чим в табелях обліку робочого часу ОСОБА_2 вносились відмітки про його прогул, що свідчить про відсутність законних підстав для нарахування та виплати йому заробітної плати.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в звязку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_5