Справа № 157/304/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Гордійчук В.М.
Провадження № 22-ц/773/940/17 Категорія: 48 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 серпня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Стрільчука В.А., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Вергуна Т.С.,

представника позивачки - Дмитрук Л.І.,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна, встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою відповідача на рішення Камінь-Каширського районного суду від 26 травня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Камінь-Каширського районного суду від 26.05.2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка міста Камінь-Каширський Волинської області та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець села Раків Ліс Камінь-Каширського району Волинської області, з 06 січня по 20 липня 2015 року проживали однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі.

Із майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_4, виділено у власність ОСОБА_3 таке майно, яке знаходиться у відповідача ОСОБА_4 за адресою по АДРЕСА_1 а саме: автомобіль марки «Mercedes-Benz 110 CDI», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, вартістю 115 222 грн.; причіп до легкового автомобіля, номер шасі НОМЕР_4 вартістю 20 000 грн.; холодильник «Beko» вартістю 7699 грн.; морозильну камеру «Атлант» вартістю 5000 грн., яка знаходиться у ОСОБА_3, загальною вартістю такого майна 147 921 грн.

Решту нажитого за час спільного проживання сумісного майна, а саме: господарську споруду (хлів та літню кухню) як будівельні матеріали вартістю 188 206 грн. 08 коп., антену з тюнером до супутникового телебачення вартістю 1400 грн., електроплиту «Сіменс» вартістю 3000 грн., загальною вартістю цього майна 192 606 грн. 08 коп. залишено у власності ОСОБА_4, у якого воно знаходиться.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 22 342 грн. 54 коп. грошової компенсації за належну частку у спільно нажитому майні.

Зобов'язано ОСОБА_4 протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили повернути ОСОБА_3 її особисте майно, а саме: холодильник «Днепр-2м» вартістю 50 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 8451 грн. 50 коп. понесених судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 35 грн. 23 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4, покликаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову, за виключенням поділу причепа до легкового автомобіля, морозильної камери «Атлант» у відповідності до принципу рівності часток подружжя, відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін по справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Задовольняючи позов частково, місцевий суд виходив з того, що сторони по справі за час шлюбу, а також у період з 06 січня по 20 липня 2015 року коли вони проживали однією сім'єю не перебуваючи у шлюбі з приводу чого судом встановлений відповідний юридичний факт, набули спільно майно, яке підлягає поділу між ними з врахуванням рівності їх часток у цьому майні із стягнення з відповідача на користь позивачки грошової компенсації за різницю між присудженою та належною часткою у спільному майні. Відмовляючи в частині позовних вимог щодо витребування з чужого незаконного володіння відповідача особистого майна позивачки, а саме дерев'яної підставки для вазонів, суд обґрунтовував свій висновок тим, що сторонами спору не узгоджено між собою її належності та відсутністю у позивачки доказів на підтвердження її вартості.

Висновки суду відповідають встановленим в справі обставинам та вимогам закону.

У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі з 05.08.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Камінь-Каширського районного суду від 10.06.2014 року, яке 23 червня того ж року набрало законної сили, було розірвано (а.с.10, т.1).

Згідно із частинами 1, 3 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки обставина перебування сторін у зареєстрованому шлюбі підтверджується згаданим рішенням суду, яке набрало законної сили та не заперечується сторонами по справі, тому дана обставина не підлягає доказуванню.

Місцевим судом встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі вони 07.07.2010 року, що підтверджується реєстраційними картками АМТ за спільні кошти придбали автомобіль марки «Mercedes-Benz 110 CDI», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, ринкова вартість якого відповідно до висновку № О-94 судової авто-товарознавчої експертизи від 29.08.2016 року становить 115 222 грн., а також причіп до легкового автомобіля марки «Бджілка 8134», номерний знак НОМЕР_3, номер шасі НОМЕР_4, погодженою сторонами вартістю в 20 000 грн. (а.с.16-17, 149-155, т.1).

Обставина щодо спільного придбання сторонами автомобіля підтверджується показаннями свідка ОСОБА_6 - рідного брата відповідача ОСОБА_4, який разом із позивачкою та відповідачем їздив купувати даний автомобіль, а також поясненнями самих сторін, з яких судом встановлено, що автомобіль придбавався за кошти не лише відповідача, а й позивачки.

Доказів, які б підтверджували обставину придбання вказаного автомобіля відповідачем за час шлюбу лише за його особисті кошти, які за його поясненнями та показаннями свідка ОСОБА_7 - рідної сестри відповідача, були зароблені останнім до шлюбу на заробітках в Чехії, суду у відповідності до положення ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано і дану обставину відповідачем не доведено. Показання названого свідка щодо зазначеної обставини не можуть бути взяті до уваги, оскільки цей свідок є близьким родичем відповідача, у зв'язку з чим зацікавлений давати показання на користь останнього. Крім цього, ці показання спростовуються іншим вищеназваним свідком ОСОБА_6

З приводу належності до спільного майна подружжя згаданого причепу, погодженою вартістю 20 000 грн., а також морозильної камери «Атлант», вартістю 5000 грн., яка знаходиться у позивачки, у сторін не виникло спору.

Місцевим судом з доданих до справи державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_5 та НОМЕР_6 встановлено, що рішенням Раково-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 22.01.2008 року №15/8 відповідачу ОСОБА_4 надано у приватну власність дві земельні ділянки, що по провулку АДРЕСА_2 - для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0,1533 га (а.с.13-14, т.1).

На вказаній земельній ділянці для будівництва і обслуговування жилого будинку та господарських споруд площею 0,25 га сторони по справі в 2009 році почали зводити господарську споруду (хлів та літню кухню), готовність якої відповідно до висновку № 4 судової інженерно-технічної експертизи від 15.06.2016 року становить 93 %, а ринкова вартість як будівельних матеріалів з урахуванням фізичного зносу 211829 грн. 08 коп. (а.с.54-94, т.1). Дана обставина підтверджується показаннями свідків ОСОБА_8 - сусідки сторін, ОСОБА_9 - троюрідної сестри відповідача, які вказували на те, що дане будівництво здійснювалося ними спільно та в період перебування у шлюбі. В той же час, судом встановлено і це не заперечувалося позивачкою, що відповідачем до укладення шлюбу була заготовлена силікатна полуторна цегла на вказане будівництво. З пояснень експерта ОСОБА_10 встановлено, що на будівництво було використано 8797 шт. силікатної полуторної цегли, вартість якої становить 23 623 грн., тому за виключенням цієї суми вартість хліва та літньої кухні як будівельних матеріалів, придбаних сторонами за час шлюбу, з урахуванням фізичного зносу, становить 188 206 грн. 08 коп.

Судом обґрунтовано не взяті до уваги показання свідка ОСОБА_5, який, за його показаннями, привозив відповідачу металочерепицю для покрівлі вказаної господарської будівлі та вартість якої відповідач просив виключити із загальної вартості господарської споруди. Даний свідок у своїх показаннях вказував на те, що згадана господарська споруда була побудована влітку 2008 року, проте не була покрита. Однак, такі показання вказаного свідка не узгоджуються з наявними у справі доказами, оскільки як вбачається із рішення виконавчого комітету Раково-Ліської сільської ради Камінь-Каширського району Волинської області від 29.10.2008 року за № 64, дозвіл на будівництво даної господарської споруди відповідачу був даний лише в жовтні 2008 року (а.с.117, т.1).

Отже судом встановлено, що до об'єму спільного майна, яке сторонами набуто за час шлюбу і яке підлягає поділу між ними належать: автомобіль вартістю 115 222 грн.; причіп вартістю 20 000 грн.; господарська споруда як незавершений об'єкт будівництва вартістю 188 206 грн. 08 коп.; морозильна камера вартістю 5000 грн. Загальна вартість майна придбаного сторонами за час перебування в зареєстрованому шлюбі складає 328 428 грн. 08 коп., частка кожного із них у цьому майні становить по 164 214 грн. 04 коп. (328 428,08 грн. : 2).

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9 також пояснили суду, що в січні 2015 року, тобто вже після розірвання шлюбу, позивачка повернулася для проживання до відповідача в згадану літню кухню куди привозила м'який куток, два стільця, стіл, два дивани, кухонний стіл, підставки під вазони та інше майно. Коли сторони жили разом вони збудували ванну, облаштували кухню.

Згідно із положеннями ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу, тобто на таке майно поширюється режим права спільної власності подружжя.

Як правильно встановлено місцевим судом, сторони по справі у період з 06 січня 2015 року по 20 липня цього ж року проживали однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі між собою. Зазначену обставину підтвердили у своїх показаннях свідки ОСОБА_11, ОСОБА_9 які пояснили, що позивач жила в спірній будівлі, куди перевозила м'яку частину, телевізор, підставку, морозильну камеру, стіл. Позивачка садила огород, доглядала птицю, вела господарство, а відповідач у цей період тривалий час знаходився на сезонних роботах.

Враховуючи наведене, місцевий суд прийшов до правильного висновку про доведеність позивачем факту проживання з відповідачем у вказаний період однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

За даний період ними було придбано наступне майно: електрична плита «Сіменс» вартістю 3000 грн., холодильник «Beko» вартістю 7699 грн. та супутникова антена з тюнером до супутникового телебачення вартістю 1400 грн. (а.с.11, 22, 249, т.1). Загальна вартість цього майна становить 12 099 грн., а відтак частка кожного із сторін становить по 6049 грн. 50 коп.

Отже, загальна вартість майна, придбаного сторонами за час перебування у зареєстрованому шлюбу та за період проживання однією сім'єю, не перебуваючи у шлюбі, становить 340 527 грн. 08 коп. (328 428 грн. 08 коп. + 12 099 грн.), при цьому враховуючи рівність часток майна дружини та чоловіка, кожному з них належить по 170 263 грн. 54 коп.

З огляду на встановлені у справі обставини, враховуючи встановлений в судовому засіданні об'єм спільно нажитого майна, його вартість, частки сторін у цьому майні, а також те, що спірна господарська споруда побудована на земельній ділянці, наданій у приватну власність відповідачу, тому обґрунтованим є висновок суду про наявність в розглядуваному випадку передбачених законом підстав для поділу спільно нажитого майна між сторонами спору з виділенням у власність позивачці автомобіля, марки «Mercedes-Benz 110 CDI», 2002 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_2, вартістю 115 222 грн., причепа до легкового автомобіля, номер шасі НОМЕР_4 вартістю 20 000 грн., холодильника «Beko» вартістю 7699 грн. та морозильної камери «Атлант» вартістю 5000 грн., яка знаходиться у ОСОБА_3, загальною вартістю такого майна 147 921 грн., а решту майна, а саме: господарську споруду (хлів та літню кухню) як будівельні матеріали вартістю 188 206 грн. 08 коп., антену з тюнером до супутникового телебачення вартістю 1400 грн., електроплиту «Сіменс» вартістю 3000 грн., загальною вартістю цього майна 192 606 грн. 08 коп. з виділенням у власність ОСОБА_4, у якого воно знаходиться. При цьому судом, з врахуванням частки кожного із подружжя у майні - 170 263 грн. 54 коп., правильно стягнуто з відповідача на користь позивачки компенсацію за різницю між присудженою та належною часткою у розмірі 22 342 грн. 54 коп.

З наявних у справі доказів судом також встановлено, що позивачкою до укладення шлюбу - 17.10.1991 року, був придбаний холодильник «Днепр-2м», що підтверджується корінцем талона на гарантійний ремонт, погодженою між сторонами вартістю в 50 грн., який відповідач не заперечував повернути їй (а.с.21, т.1). Тому висновок суду про зобов'язання відповідача повернути дане майно позивачці узгоджується із встановленими у справі обставинами та нормами матеріального права.

Решту спільного майна, окрім встановленого судом, щодо якого початково існував спір, позивачкою було виключено із поділу, оскільки остання не довела його наявність та належність комусь із подружжя.

На підставі викладених обставин, проаналізувавши матеріали справи та виходячи з предмета заявленого позову, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про часткове задоволення позову в даній справі відповідає вимогам закону.

Докази та обставини, на які посилається відповідач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Покликання відповідача у своїх доводах апеляційної скарги на неповне з'ясування судом обставин у справі, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність його висновків обставинам справи, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки апелянтом, як це визначено у ст. ст. 10, 60 ЦПК України, такі обставини не доведені і не підтверджені належними та допустимими доказами, як цього вимагає процесуальний закон.

Доводи відповідача лише зводяться до перекручення встановлених судом першої інстанції обставин, спростовуються наявними у справі доказами та об'єктивними показаннями допитаних в суді першої інстанції свідків не лише зі сторони відповідача, які заінтересовані у вирішенні спору на користь останнього, а й іншими, які не мають зацікавленості у вирішенні справи на користь жодної із сторін даного спору.

Доводи апелянта про вихід суду за межі позовних вимог, допущений внаслідок включення до поділу господарських будівель (сараю та літньої кухні), про що за його твердженням не були заявлені вимоги, є безпідставними, оскільки як в первісній позовній заяві, так і в зміненій (а.с.4-9, 222-223, т.1) позивачкою в мотивувальній частині цих заяв зазначалось про зведення вказаних будівель під час шлюбу на загальну суму 211 879,08 грн. і необхідність включення їх до поділу, а в резолютивній частині сформульована вимога про їх поділ шляхом присудження їй 1/2 частини спільного майна, під яким слід розуміти саме це спірне майно, оскільки решту спільного рухомого майна вона просила виділити їй в натурі.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Камінь-Каширського районного суду від 26 травня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: