Справа № 274/762/17
провадження № 2/0274/824/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"01" листопада 2017 р. м. Бердичів
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді Замеги О.В., з участю секретаря Павлюк-Жук А.В., розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
У лютому 2017 року позивач предявив до суду позов, в подальшому уточнивши свої вимоги, просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що по вул. Гардишівська, 112 в с. Мирославка Бердичівського району.
Свої вимоги мотивує тим, що йому на праві власності на підставі договору дарування належить 1/2 житлового будинку що по вул. Гардишівська, 112 в с. Мирославка Бердичівського району. Власником іншої половини будинку є ОСОБА_3. У вказаному будинку була зареєстрована його колишня дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка з 2014 року там не проживає, не сплачує кошти за комунальні послуги, добровільно з реєстрації не знімається. Її реєстрація позбавляє можливості у повному обсязі реалізувати права власника будинку.
У судове засідання позивач не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечив(а.с.45).
Відповідачка у судове засідання не зявилася, про час і місце слухання справи повідомлялась належним чином.
Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. В наданій суду заяві просить суд розглянути справу в його відсутності. Не заперечує проти задоволення позовних вимог(а.с. 46).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, судом ухвалено, провести заочний розгляд справи.
Дослідивши докази, суд доходить висновку про задоволення позову з таких підстав.
Судом встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 ВасильТерентійович являється власником 1/2 частки будинку № 112 по вул. Гардишівська, в с. Мирославка Бердичівського району. Право власності на іншу 1/2 частку вказаного будинку зареєстровано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с. 9, 10, 36-38).
Відповідно до довідки № 221 від 20.02.2017 року виданої Мирославською сільською радою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4. До складу сім'ї входить дружина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрована, але не проживає за вказаною адресою(а.с. 8).
З акту Мирославської сільської ради від 20.02.2017 вбачається, що ОСОБА_2, в с. Мирославка по вул. Гардишівська, 112 не проживає більше трьох років(а.с. 7).
Згідно свідоцтва на забудову садиби, витягу з рішення № 321 від 29.11.1966 виконкому Бердичівської райради, на підставі рішення Мирославської сільради від 26.03.1966 року ОСОБА_1 як забудовнику було виділено 0,34 га земельної ділянки в с. Мирославка(а.с. 39-43).
Шлюб між сторонами, який було зареєстровано 18.08.1983 Мирославською сільською радою, актовий запис №7, розірвано рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 20.01.2017 (а.с.12, 44).
Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до вимог статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням є підставою для зняття осіб з реєстраційного обліку.
Оскільки у судовому засіданні встановлено, що відповідачка у житлі позивача не проживає з 2014 року, будь-яких домовленостей з позивачем щодо проживання у його квартирі не має, позивач заперечує проти реєстрації відповідачки у його квартирі, така реєстрація обмежує його у праві вільно розпорядитися будинком, вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житлом ґрунтуються на законі.
Відповідно до частини третьої статті 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідачки в дохід держави, оскільки позивач відповідно до п.9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від його сплати звільнений.
Керуючись статтями 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,-
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, такою, що втратила право на користування житловим будинком, що по вул. Гардишівська, 112 в с. Мирославка Бердичівського району.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, в дохід держави 640 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня проголошення.

За письмовою заявою відповідача, яку може бути подати протягом десяти днів, з дня отримання копії цього рішення, заочне рішення переглядається Бердичівським міськрайонним судом.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Житомирської області.

Суддя О.В.Замега