Справа № 309/4417/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 травня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готри Т.Ю.

суддів Фазикош Г.В., Собослой Г.Г.

при секретарі Шукаль О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 23 грудня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-ї особи приватного нотаріуса Хустського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним та скасування договору дарування обєкту нерухомості, перенесення прав та обовязків орендодавця, відшкодування понесених витрат та втраченої вигоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого обґрунтовував тим, що між ним та ОСОБА_2В.(власником майна), було укладено договір оренди від 05.05.2015 року приміщення за адресою: м.Хуст, вул. Духновича №13/1 Закарпатської області, для використання у комерційній діяльності. Вказане приміщення ним було обладнано у відповідності до державних вимог і стандартів, передбачених для реалізації мясних продуктів. Після укладення договору оренди рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №229 від 29.05.2015 року погоджено режим його роботи, укладено договір з Хустським РЕМ на постачання електричної енергії, сплачено заборгованість та штраф за повторне підключення обєкта до електромережі в розмірі 437,74 грн. Також за його кошти було відновлено пішохідний перехід перед магазином та сплачено Хустському УТОС суму в розмірі 1822,50 грн., а Хустській філії ДУ «ЗОЛЦ ДСЕСУ» суму в розмірі 212,33 грн. за послуги. Також він поніс витрати у розмірі 10230 грн. на придбання касового апарату для торгівлі в магазині, сплатив орендну плату за травень-червень 2015 року в розмірі 2505 грн. та поніс витрати по охороні обєкта.

За час роботи магазину сформувалося коло потенційних клієнтів та відповідний оборот у орендованому приміщенні, де середньоденна виручка складала 2787 гривень.

Проте, як йому стало відомо з листа та доданих до нього документів від ОСОБА_3 від 09.06.2015 року вказане приміщення йому подарувала ОСОБА_2 і він договір оренди ліквідовує. На лист позивача від 17.06.2015 року про продовження договору оренди на тих же самих умовах і на той же самий термін з новим власником майна, він від ОСОБА_3 відповіді не отримав. Вказував на те, що коли підписувався договір оренди власник майна ОСОБА_2 не ставила його до відома, що планує майно дарувати. А про припинення договору оренди, в порушення умов п.5.4, власник майна його про це письмово за два місяці не попередив, внаслідок чого він зазнав значних матеріальних та моральних втрат.

Стверджував, що згідно договору оренди він би за рік отримав 869544 грн. прибутку. Чистий прибуток з 20% націнкою становив би 144924 грн. У звязку із розірванням договору оренди з відповідачем ОСОБА_3, вказана вигода ним була втрачена.

Посилаючись на наведене просив визнати недійсним та скасувати договір дарування нежитлового приміщення від 09 червня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №2750. Стягнути з ОСОБА_2 на його користь 19350,75 грн. понесених витрат у звязку з виконанням договору оренди, втрачену вигоду у розмірі 144924 грн. та судові витрати в розмірі 2860,75 грн.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 в порядку, передбаченому ч.2 ст.31 ЦПК України, збільшив позовні вимоги і посилаючись на норми ст.770 ЦК України просив перенести права та обовязки орендодавця за договором оренди від 05.05.2016 року на нового власника орендованого майна ОСОБА_3 з солідарним відшкодуванням понесених витрат та втраченої вигоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Рішенням Хустського районного суду від 23 грудня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити. Вказує на те, що відчужуючи орендоване майно шляхом укладення договору дарування з ОСОБА_3, - ОСОБА_2 знала/могла знати, що при недотриманні нею вимог п.5.4. договору оренди, права позивача (орендаря) будуть порушені, тобто вона умисно діяла в такий спосіб, наперед знаючи про негативні наслідки, які наступають для позивача в результаті її дій. Правові наслідки таких дій ОСОБА_2 встановлені вимогами 611 ЦК України, які суд не застосував до правовідносин сторін. Судом не взято до уваги надані ним докази на підтвердження збитків внаслідок припинення договору оренди. Вважає, що внаслідок укладення договору дарування, який є способом відчуження майна, підлягали застосуванню п.4.3. та 5.4. Договору оренди.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримала.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому їх неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

ОСОБА_6 ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.

За змістом ст. 765 ЦК України наймодавець зобов'язаний передати наймачеві майно у користування негайно або у строк, встановлений договором найму.

З матеріалів справи вбачається, що 05.05.2015 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 було укладено договір оренди магазину продовольчих товарів та буфету, що розташовані в м. Хуст, вул. Духновича №13/1 Закарпатської області на строк з 05.05.2015 року по 05.05.2016 року (п.6.1 договору) (а.с.8-10).

Пунктом 2.2.1 договору оренди встановлено, що орендодавець зобовязаний до укладення договору оренди повідомити орендареві усі істотні обставини та інформацію, що стосується приміщення і може вплинути на волевиявлення орендаря щодо укладення цього договору.

ОСОБА_6 п.2.2.7 договору оренди, у разі продажу приміщення орендодавець зобовязаний попередньо повідомити орендаря про всі істотні умови продажу. Якщо орендар згодний придбати майно на визначених орендодавцем умовах, він має переважне право перед усіма іншими особами. У разі порушення цього права орендар вправі вимагати переведення на себе прав та обовязків покупця або повної компенсації вартості капітального ремонту без врахування амортизаційних відрахувань.

Відповідно до п.2.3.4 та п.2.3.5 орендар має переважне право на продовження цього договору у випадку його припинення. Орендар має переважне перед іншими особами право викупити орендоване приміщення у разі його продажу.

ОСОБА_6 приймання-передачі майна від 05.05.2015 року орендодавець ОСОБА_7 передав орендарю ОСОБА_1 у користування вище вказане майно (а.с.11).

Зазначене приміщення позивачем було обладнано у відповідності до державних вимог і стандартів, передбачених для реалізації мясних продуктів. Після укладення договору оренди рішенням виконавчого комітету Хустської міської ради №229 від 29.05.2015 року було погоджено режим роботи магазину по продажу м»ясної продукції «Продукти Карпат» по вул.Духновича,13/1 в м.Хуст (а.с.14); укладено договір з Хустським РЕМ на постачання електричної енергії (а.с.14-15); сплачено заборгованість та штраф за повторне підключення обєкта до електромережі в розмірі 437,74 грн.(а.с.16); сплачено Хустському УТОС суму в розмірі 1822,50 грн.(а.с.17) , а Хустській філії ДУ «ЗОЛЦ ДСЕСУ» суму в розмірі 212,33 грн. за послуги (а.с.18). Також позивач поніс витрати у розмірі 10230 грн. на придбання касового апарату для торгівлі в магазині, сплатив орендну плату за травень-червень 2015 року в розмірі 2505 грн., поніс витрати по охороні обєкта та відновленню пішохідного переходу перед магазином. Також позивачем було прийнято двох продавців для роботи магазину.

Отже всі вище наведені дії позивача, свідчать про його намір на тривалий час роботи магазину, за час роботи якого сформувалося коло потенційних клієнтів та відповідний оборот.

ОСОБА_6 звіту по торговій точці за перше півріччя 2015 року, за час роботи магазину, середньоденна виручка склала 2787 гривень (а.с.28).

Однак, ОСОБА_2 (власник майна), не повідомивши позивача ОСОБА_1 про свій намір на відчуження вказаного приміщення, майже через місяць після укладення договору оренди, подарувала таке ОСОБА_3, що стверджується договором дарування від 09.06.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом хустського районного нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за №2750 (а.с.66-67).

Позивач ОСОБА_1 оспорює зазначений договір дарування, як такий, що порушує його права.

Відмовляючи у задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд першої інстанції правильно дійшов такого висновку, так як позивач не є стороною спірного договору, таким не порушуються його права і відсутні передбачені ч.1 ст.215 ЦПК України підстави для визнання його недійсним.

ОСОБА_6 ч.1 ст.770 ЦК України у разі зміни власника речі, переданої у найм, до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця. За загальним правилом зміна власника не впливає на договір оренди. Внаслідок продажу орендованого майна відбувається заміна наймодавця (який є власником). Договір оренди у разі зміни власника орендованого майна зберігає свою дійсність як для нового власника, так і для орендаря.

Відповідно до ч.2 ст.770 ЦК України сторони можуть встановити у договорі найму, що у разі відчуження наймодавцем речі, договір найму припиняється.

У п. 5.1.2 договору оренди встановлено, що дія договору припиняється у разі відчуження приміщення, що є предметом цього договору.

ОСОБА_6 п.5.4 договору оренди, про розірвання договору інша сторона письмово попереджається за два місяці.

Проте, всупереч умов договору оренди п. 2.2.1 ОСОБА_2 не повідомила позивача про свій намір щодо відчуження наданого в оренду приміщення, що безумовно б вплинуло на волевиявлення ОСОБА_1 під час укладення договору оренди та його витрати, які він поніс внаслідок укладення цього договору.

Також відповідачами не було виконано вимог п.5.4 договору оренди про письмове попередження орендаря за два місяці у разі припинення дії цього договору, внаслідок чого позивачу було завдано збитки на суму 144924 грн., які позивач ОСОБА_1 міг би реально одержати за звичайних обставин роботи магазину за рік з 05.05.2015 року по 05.05.2016 року, як це передбачено п.6.1 договору оренди, так як лише за неповний місяць роботи вказаного магазину виручка склала 39 018,02 грн., де середньоденна виручка становила 2787,00 гривень, що стверджується звітом по торговій точці за перше півріччя 2015 року (а.с.28), якби його право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з відповідачів на користь позивача втраченої вигоди в розмірі 144942 грн., оскільки дана вимога позивача є підставною і стверджується матеріалами справи.

Стосовно позовної вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів на його користь понесених витрат у звязку з виконанням договору оренди в сумі 19350,75 грн., то суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у її задоволенні, так як позивач не довів, що ці витрати він поніс за згодою наймодавця та на виконання умов договору оренди.

Також суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 - перенести права та обовязки орендодавця за договором оренди від 05.05.2015 року на нового власника орендованого майна ОСОБА_3, оскільки відповідно до ч.2 ст.770 ЦК України в договорі оренди встановлено, що у разі відчуження приміщення, що є предметом цього договору, дія договору припиняється (п.5).

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у вимогах про солідарне стягнення втраченої вигоди, відповідно до ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення, яким слід стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача втрачену вигоду в розмірі 144942 грн. та судові витрат в розмірі 724,50 грн. з кожного згідно ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, ст.22 ЦК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Хустського районного суду від 23 грудня 2016 року в частині відмови ОСОБА_1 у вимогах про солідарне стягнення втраченої вигоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 втрачену вигоду у розмірі 144942 грн. та судові витрати в розмірі 724 гривні 50 копійок з кожного.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді :