Кегичівський районний суд Харківської області
Справа № 624/365/17
№ провадження 2-о/624/14/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

смт. Кегичівка 10 липня 2017 року

Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Куст Н.М., за участі секретаря Лебідь Л.В., прокурора Костогризова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду справу за заявою керівника Первомайської місцевої прокуратури Харківської області в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради Харківської області про визнання спадщини відумерлою, заінтересована особа - Кегичівське мале державне комунальне госпрозрахункове підприємство технічної інвентаризації,-

В С Т А Н О В И В:

Прокурор просить визнати майно, яке залишилося від померлого ОСОБА_1, а саме: житловий будинок загальною площею 44 кв. м., (коридор площею 11 кв. м., передня площею 9,2 кв. м, житлова кімната площею 5,3 кв. м., житлова кімната 18,5 кв. м.) та надвірні будівлі (літня кухня площею 22,2 кв. м, сарай 10,5 кв. м., льох площею 9,3 кв. м., колодязь) на території Кегичівської селищної ради за адресою: АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

У судовому засіданні прокурор заяву підтримав, просив її задовольнити.

Представники Кегичівської селищної ради Харківської області та Кегичівського малого державного комунального госпрозрахункового підприємства технічної інвентаризації надали заяви про визнання заяви прокурора та розгляд справи без їх участі.

Згідно із заявою, Первомайською місцевою прокуратурою встановлено, що згідно актового запису про смерть від 08 червня 1982 року №48 та витягу ДРАЦС про смерть ОСОБА_2 від 13 квітня 2017 №0 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла ІНФОРМАЦІЯ_3. Місцем смерті ОСОБА_3 є смт. Кегичівка, Кегичівського району Харківської області.

Встановлено, що відповідно до рішення народного суду Кегичівського району Харківської області від 20 квітня 1971 року та договору купівлі-продажу від 19 вересня 1974 року №724 ОСОБА_2 належав на праві особистої (приватної) власності житловий будинок загальною площею 44 кв.м., (коридор площею 11 кв. м., передня площею 9,2 кв. м, житлова кімната площею 5,3 кв. м., житлова кімната 18,5 кв. м.) та надвірні будівлі (літня кухня площею 22,2 кв. м, сарай 10,5 кв.м., льох площею 9,3 кв. м., колодязь) за адресою: АДРЕСА_1. Інвентаризаційна вартість вказаного житлового будинку та надвірних будівель становить 106490 гривень.

Відповідно до заповіту ОСОБА_2 від 04 січня 1982 року вказаний житловий будинок вона заповідала в рівних частинах своїм синам ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

З урахуванням викладеного, вищевказаний житловий будинок має бути визнаний відумерлою спадщиною та переданий у власність територіальної громади виходячи з наступного.

В абзаці 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 № 7 надано роз'яснення з приводу застосування правила книги шостої ЦК України до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України 2003 року.

Так, у разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Згідно ст. 549 ЦК Української PCP визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до інформаційної довідки №47386899 від 10 квітня 2017 року заяви спадкоємців про прийняття спадщини ОСОБА_2 нотаріусу не подавались у зв'язку з чим спадкові справи щодо прийняття вказаної спадщини не заводились.

Відповідно інформації Кегичівської селищної ради від 23 лютого 2017 року №158/02-23 на день смерті ОСОБА_2 і до ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з останньою за адресою: АДРЕСА_1 проживав її син ОСОБА_1.

Таким чином, відповідно положень п.1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР ОСОБА_1 прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Вказане підтверджується також показаннями свідків - мешканців смт. Кегичівка ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Згідно актового запису про смерть від 05 листопада 2001 року №91 та витягу ДРАЦС про смерть ОСОБА_1 від 13 квітня 2017 №6 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Місцем смерті ОСОБА_1 є смт. Кегичівка, Кегичівського району Харківської області.

При цьому, точне місце проживання іншого сина ОСОБА_7 ОСОБА_4 не відоме.

Відповідно до заповіту ОСОБА_2 від 04 січня 1982 року адресою ОСОБА_4 вказано місто Харків.

Відповідно до ч.2 ст. 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст. 554 ЦК УРСР якщо спадкодавець заповідав усе своє майно призначеним ним спадкоємцям, то частка спадщини, яка належала б спадкоємцеві, який відпав, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними в рівних частках.

Крім того, відповідно до пояснень мешканців смт. Кегичівка ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_4 загинув у 1989 році у Російській Федерації і того ж року його тіло було транспортовано до смт. Кегичівка та поховано на Кегичівському цвинтарі поряд зі своєю матір'ю ОСОБА_7 Вказане підтверджується наданими ОСОБА_5 фотоматеріалами.

Враховуючи, що ОСОБА_1 відповідно до заповіту ОСОБА_2 був єдиним іншим спадкоємцем за заповітом відповідно до положень ст. 549, 553, 554 ЦК УРСР на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 він був єдиним власником спадкового майна ОСОБА_2, а саме житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до інформації Кегичівської селищної ради від 23 лютого 2017 року №158/02-23 на день смерті ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 проживав самотньо.

Відповідно до інформації Кегичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23 травня 2017 року №222-15.31-04-05 ОСОБА_1 дітей не мав та не був одружений.

Відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) заяви спадкоємців про прийняття спадщини ОСОБА_1 нотаріусу не подавались, у зв'язку з чим спадкові справи щодо прийняття вказаної спадщини не заводились.

При цьому, відповідно до інформаційної довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47421588 у Сьомій київській державній нотаріальній конторі зберігається заповіт складений ОСОБА_1 (без зазначення дати народження).

З метою встановлення факту складання вказаного заповіту ОСОБА_1 1957 року народження, на адресу Сьомої київської державної нотаріальної контори був направлений інформаційний запит (від 19 квітня 2017 року №03-13/4031вих17) щодо того чи співпадає дата народження ОСОБА_1, 1957 року народження, мешканця смт. Кегичівка та дата народження особи, яка склала заповіт, що зберігається в Сьомій київській державній нотаріальній конторі.

У відповіді Сьомої київської нотаріальної контори від 29 квітня 2017 року №1310/02-14 зазначено, що дата народження ОСОБА_1 зазначена у вищевказаному запиті та дата народження ОСОБА_1, яким було складено заповіт, що зберігається у Сьомій київській нотаріальній конторі, не співпадає.

Таким чином, вказаний заповіт складений іншим ОСОБА_1, а не ОСОБА_1 1957 року народження, мешканцем смт. Кегичівка.

Враховуючи дані Кегичівської приватної нотаріальної контори та Сьомої київської нотаріальної контори встановлено, що ОСОБА_1, 1957 року народження, мешканцем смт. Кегичівка, заповіти не складалися та ніхто з його можливих спадкоємців після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав.

Крім того, ніхто не прийняв його спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, спадщина в порядку вимог ст. ст. 548-549 ЦК УРСР (в редакції закону 1963 року) не прийнята.

Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного кодексу Української PCP 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Статтею 561 ЦК УРСР передбачено, що свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 5 Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №20 від 01 липня 1993 року, передбачено, що згідно зі ст. 524 ЦК УРСР майно переходить за правом спадкоємства у власність держави, якщо у померлого немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини.

Документом, що підтверджує право спадкоємства майна державою, є свідоцтво про право держави на спадщину, яке видається державною нотаріальною конторою відповідній державній податковій інспекції після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини. Підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державної податкової інспекції.

Відповідно до інформації Кегичівського МГ ДК ПТІ від 22 травня 2017 року вих. №23 та витягів з Реєстру речових прав на нерухоме майно (з параметрами запиту: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1) органи державної податкової інспекції не оформили за державою право власності на вищевказане майно, а тому на час набрання чинності новим ЦК України спадщина є такою, що ніким не прийнята та не перейшла до держави.

Разом з тим, з моменту набрання законної сили Цивільним кодексом України (01 січня 2004 року) зазначений обов'язок покладено на органи місцевого самоврядування. Саме органи місцевого самоврядування, у відповідності з вимогами ст. 1277 ЦК України, сг.ст. 2, 10, 26, 33, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», уповноважені звертатися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до п. 5 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року (спадщина ОСОБА_1 відкрита ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто не менше року до моменту набрання чинності цим Кодексом).

Згідно із ст. 278 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.

Державою та органами місцевого самоврядування певним категоріям громадян житло надається й у користування. Це особи, які потребують соціального захисту (ветерани, інваліди, громадяни похилого віку) та деякі інші особи. Держава опікується інтересами таких осіб, як діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, право на житло яких забезпечується правовими механізмами, передбаченими численними законами, зокрема «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», «Про охорону дитинства» та ін.

Право на житло передбачено в міжнародно-правових актах Організації Об'єднаних Націй та Ради Європи. У Загальній декларації прав людини 1948 року визначено, що кожна людина має право на житло (пункт 1 статті 25). У Міжнародному пакті про економічні, соціальні і культурні права 1966 року держави-учасниці визнали право кожного на достатній життєвий рівень, у тому числі на житло (пункт 1 статті 11).

Зазначене право наведено в пункті 31 частини I та конкретизовано у статті 31 частини II Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року (далі - Хартія), ратифікованої Законом України „Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)" від 14 вересня 2006 року № 137-V. Відповідно до статті 31 частини II Хартії держави зобов'язуються вживати заходів, спрямованих на сприяння доступові до житла належного рівня; встановлювати на житло ціни, доступні для малозабезпечених осіб.

При цьому відповідно інформації Кегичівської селищної ради від 16 травня 2017 року №380/02.23 по Кегичівській селищній раді 45 осіб перебувають на обліку як такі, що потребують поліпшення житлових умов, з яких 18 дітей, які позбавлені батьківського піклування та 1 дитина-сирота.

Відповідно до інформації Кегичівської селищної ради від 18 травня 2017 року соціальне житло для потреб громадян, які потребують поліпшення житлових умов, не будується.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування» сільські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Невизначеність правового статусу житлового будинку, що залишився після смерті ОСОБА_1 не дає змоги Кегичівській селищній раді використовувати вказане майно, зокрема, передати його у власність або користування громадянам, які потребують поліпшення житлових умов.

У зв'язку з цим, звертаючись до суду із заявою про визнання майна яке залишилось після смерті ОСОБА_1, відумерлою спадщиною прокурор реалізує свої повноваження щодо представництва інтересів держави у сфері захисту прав людини та громадянина, враховуючи, що відповідно до ст.3 Конституції України права людини та громадянина визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Встановлено, що з часу смерті ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4), Кегичівською селищною радою Кегичівського району Харківської області будь-які заходи переведення нерухомого майна у комунальну власність не вживалися.

У листі від 23 лютого 2017 року №158/02-23 Кегичівська селищна рада просить Первомайську місцеву прокуратуру захистити інтереси держави шляхом вжиття заходів представницького характеру, з метою визнання спадщини ОСОБА_1 відумерлою.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства та нагальну потребу у забезпеченні конституційних прав громадян, прокурор вважає, що майно у вигляді житлового будинку загальною площею 44 кв. м., (коридор площею 11 кв. м., передня площею 9,2 кв. м, житлова кімната площею 5,3 кв. м., житлова кімната 18,5 кв. м.) та надвірних будівель (літня кухня площею 22,2 кв. м, сарай 10,5 кв. м., льох площею 9,3 кв. м., колодязь) на території Кегичівської селищної ради які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 підлягає визнанню відумерлою спадщиною та подальшому прийняттю у власність територіальної громади.

У судовому засіданні досліджені: копія листа Кегичівської селищної ради від 23 лютого 2017 №158/02.23 (а.с.8); копія листа Кегичівського МГДКПТІ від 24 травня 2017 №33 (а.с.9); копія рішення Кегичівського народного суду від 20 квітня 1971 року (а.с.10,11); копія договору купівлі-продажу від 19 вересня 1974 року (а.с.12-15); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47386862 від 10 квітня 2017 року (а.с.16,17); копія витягу ДРАЦС про смерть ОСОБА_3 №0 від 13 квітня 2017 року (а.с.18); копія актового запису про смерть ОСОБА_2 від 08 червня 1982 року (а.с.19); копія інформації Кегичівської ДНК від 11 квітня 2017 року №372/01-16 (а.с.20); копія заповіту ОСОБА_2 від 04 січня 1982 року (а.с.21); копія повного витягу з ДРАЦСГ щодо актового запису про смерть №6 від 13 квітня 2017 року про смерть ОСОБА_1 (а.с.22); копія актового запису про смерть ОСОБА_1 від 05 листопада 2001 року № 91 (а.с.23); копія інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №4782021 від 23 травня 2017 року, видана Кегичівської приватною нотаріальною конторою у Харківській області (а.с.24); копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №47421588 від 12 квітня 2017 року про заповідача ОСОБА_1 (а.с.25); копія запиту до Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 19 квітня 2017 року №03-13/4031 (а.с.26); копія рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.27); копія відповіді Сьомої Київської державної нотаріальної контори від 29 квітня 2017 року №1310/02-14 (а.с.28); копія інформації Кегичівського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 23 травня 2017 року №222-15.31-04-05 (а.с.29); копія інформації Кегичівської селищної ради №380/02.23 від 16 травня 2017 року (а.с.30); акт обстеження стану житлового будинку від 14 квітня 2017 року (а.с.31-34); копія інвентаризаційної справи (а.с.35-38); Інформаційні довідки з РРПНМ (а.с.39,40); пояснення ОСОБА_5, ОСОБА_6 з додатками (а.с.41-45); лист про намір пред'явити заяву в порядку окремого провадження в інтересах держави в особі Кегичівської селищної ради (а.с.46).

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, суд приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Правовідносини у справі регулюються ЦК УРСР (в редакції закону 1963 року), ст.1277 ЦК України, главою 9 ЦПК України, право на звернення до суду прокурора в інтересах територіальної громади визначене ч.2 ст.45 ЦПК України.

Заяву подано з дотриманням строку, встановленого ст.276 ЦПК України, справа підсудна Кегичівському районному суду, за місцезнаходженням нерухомого майна, що входить до складу спадщини, і підлягає розгляду у порядку ст.277 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_1, відповідно до заповіту ОСОБА_2, дійсно був єдиним спадкоємцем за заповітом відповідно до положень ст. 549, 553, 554 ЦК УРСР, отже, на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 він був єдиним власником спадкового майна ОСОБА_2, а саме житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 заповіти не складалися та ніхто з його можливих спадкоємців після його смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 заяви про прийняття спадщини до нотаріуса не подавав.

Крім того, ніхто не прийняв його спадщину шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, спадщина в порядку вимог ст. ст. 548-549 ЦК УРСР (в редакції закону 1963 року) не прийнята.

Згідно з п. 2 та п. 5 ч. 1 ст. 555 ЦК УPCP 1963 року спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, та якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Статтею 561 ЦК УРСР передбачено, що свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Пунктом 5 Інструкції про порядок обліку, оцінки й реалізації конфіскованого, безхазяйного майна, майна, що за правом спадкоємства перейшло у власність держави, та скарбів, затвердженої наказом Головної державної податкової інспекції України №20 від 01 липня 1993 року, передбачено, що згідно зі ст. 524 ЦК УРСР майно переходить за правом спадкоємства у власність держави, якщо у померлого немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом або жоден із спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини.

Документом, що підтверджує право спадкоємства майна державою, є свідоцтво про право держави на спадщину, яке видається державною нотаріальною конторою відповідній державній податковій інспекції після закінчення 6 місяців з дня відкриття спадщини.

Підставою переходу майна за правом спадкоємства у власність держави може бути і відповідне судове рішення, винесене за позовом державної податкової інспекції.

Разом з тим, з моменту набрання законної сили Цивільним кодексом України (01 січня 2004 року) зазначений обов'язок покладено на органи місцевого самоврядування. Саме органи місцевого самоврядування, у відповідності з вимогами ст. 1277 ЦК України, ст. ст. 2, 10, 26, 33, 60 Закону України «Про місцеве самоврядування», уповноважені звертатися до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Відповідно до п. 5 «Прикінцеві та Перехідні положення» ЦК України правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року (спадщина ОСОБА_1 відкрита ІНФОРМАЦІЯ_4, тобто не менше року до моменту набрання чинності цим Кодексом).

Відповідно до ст. 277 ЦПК України, суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні, або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.

Отже, прокурором доведено, що зазначене майно дійсно належало спадкодавцеві, входить до складу його спадщини, яка відкрилась із часу його смерті, залишається не витребуваною.

Ці обставини є підставою для визнання судом такої спадщини відумерлою, згідно зі згаданими нормами законодавства.

Судові витрати при розгляді даної справи не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,209,212,215,234,274-278 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву задовольнити.

Визнати майно, яке залишилося від померлого ОСОБА_1, а саме: житловий будинок загальною площею 44 кв. м., (коридор площею 11 кв. м., передня площею 9,2 кв. м, житлова кімната площею 5,3 кв. м., житлова кімната 18,5 кв. м.) та надвірні будівлі (літня кухня площею 22,2 кв. м, сарай 10,5 кв. м., льох площею 9,3 кв. м., колодязь) на території Кегичівської селищної ради Харківської області за адресою: АДРЕСА_1 відумерлою спадщиною.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області, через цей районний суд, протягом 10 днів з дня отримання його копії, і набирає законної сили: при відсутності скарги-після закінчення цього строку, у разі її подання - після розгляду судом апеляційної інстанції.

Суддя Н.М. Куст