Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 409/659/17
Провадження № 22ц/782/653/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.,

суддів Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря - Подрябінкіна Я.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2017 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив

24 березня 2017 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, посилаючись на порушення відповідачем зобовязань за акредитним договором від 11 листопада 2010 року, просив стягнути заборнгованість, яка утворилась станом на 28 лютого 2017 року у розмірі 57 295,07 грн., яка складається з: 4887,44 грн. заборгованість за кредитом; 45777,12 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 425,98 заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 704,53 грн. штраф (процентна складова). У зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 57 295,07 грн., а також понесені судові витрати - судовий збір в сумі 1600,00 грн.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

З рішенням суду не погоджується позивач. В апеляційній скарзі просить його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В судове засідання особи, що беруть участь у справі не з'явились, що відповідно до частини 2 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню , а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статей.11,213 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним нормам процесуального права рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом встановлено, що між сторонами існують договірні кредитні правовідносини.

11 листопада 2010 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір без номера, згідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 5 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до умов договору позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, а також оплачувати комісії.

Однак відповідач свої зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 28 лютого 2017 року за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість в розмірі 57 295,07 грн., яка складається з: 4887,44 грн. заборгованість за кредитом; 45777,12 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3 425,98 заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина); 2 704,53 грн. штраф (процентна складова).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності та не заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку.

Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Застосовуючи строк позовної давності до правовідносин сторін, суд зобов'язаний був в своєму рішенні навести конкретні дати початку та закінчення перебігу строку позовної давності кожного щомісячного простроченого зобов'язання. Однак, суд свій висновок з посиланням на встановлені обставини справи не обґрунтував, обмежившись посиланням на норми матеріального права та правові висновки Верховного суду України з вказаного питання.

Таке рішення не можна вважати законним та обґрунтованим, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, виходячи з наступного.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що до 31 березня 2014 року відповідач не мав прострочення погашення кредиту, що відображено в розрахунку в графі "сальдо простроченої заборгованості за кредитом". Заборгованості по процентам відповідач не мав до 23 січня 2014 року, що відображено в розрахунку в графі "загальна заборгованість за процентами (накопичувальним підсумком)".

Таким чином, перебіг строку позовної давності розпочався за вимогою про стягнення заборгованості за кредитом з 31 березня 2014 року, а за вимогою про стягнення процентів з 23 січня 2014 року. Відповідно трирічний строк позовної давності сплинув 31 березня 2017 року та 23 січня 2017 року.

З позовом банк звернувся до суду 24 березня 2017 року, що підтверджується штампом на поштовому конверті.

Отже, вимога про стягнення заборгованості за кредитом пред'явлена у межах встановленого законом строку позовної давності, а з вимогою про стягнення процентів за січень, лютий 2014 року позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності (в сумарному виразі пропущений строк позовної давності на стягнення процентів у розмірі 256,18 грн.)

У зв'язку з цим позов про стягнення заборгованості по кредиту підлягає задоволенню у повному обсязі, а про стягнення заборгованості по процентам частково у розмірі 45520,94 грн. (45777,12 - 256,18).

Позов про стягнення штрафу та пені є необґрунтованим з наступних підстав.

З 14 квітня 2014 року Законом України №1669- VII від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» був ведений мораторій на нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики.

Враховуючи що відповідач зареєстрований та проживає в населеному пункті, який віднесений до населених пунктів проведення антитерористичної операції (с.Тимошине Білокуракинського району Луганської області), суд вважає необґрунтованим нарахування та стягнення пені з 14 квітня 2014 року, а також нарахування штрафу, яке було здійснено на момент звернення до суду, тобто після введення мораторію.

Що стосується пені, нарахованої до 14 квітня 2014 року, то в цій частині позов не підтверджений належними доказами.

Відповідно до статей 11, 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України кожній заінтересованій особі слід довести факти, які обґрунтовують її юридичну позицію. Обов'язки сторін з доказування розподіляються таким чином: позивач повинен доказати факти, що свідчать про існування правовідносин, з приводу яких виник спір, і про порушення відповідачем прав і законних інтересів позивача; відповідач же повинен доказати ті факти, на які він посилається, обґрунтовуючи свої заперечення проти позову.

На підтвердження правомірності нарахування пені суду представлений розрахунок, в якому в єдиній в графі зазначено сума комісії та пені, без зазначення окремо комісії та окремо пені.

Під час апеляційного розгляду справи апеляційний суд вжив заходи для перевірки розрахунку заборгованості пені та комісії, для чого в судове засідання викликався представник позивача, а його участь в судовому засіданні забезпечувалась в режимі відеоконференції. Але представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглядати справу у його відсутності.

Апеляційний суд зауважує, що розрахунок заборгованості є відображенням односторонніх арифметичних розрахунків позивача, які позивач зобов'язаний був роз'яснити суду. Суд не є фахівцем в банківських розрахунках, а тому за відсутності відповідних фахових роз'яснень позбавлений можливості самостійно перевірити та визначити розмір заборгованості окремо пені та комісії.

З вказаних вище підстав апеляційний суд вважає, що позов в зазначеній частині є необґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню.

З тієї ж підставі є необґрунтованим позов в частині стягнення комісії. До того ж в позовній заяві не вказано, на підставі якого саме пункту кредитного договору нарахована комісія.

Відповідно до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у звязку з ухваленням нового рішення підлягають частковому відшкодуванню понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, виходячи з пропорційності заявлених та задоволених позовних вимог.

Підсумовючи наведене, керуючись пунктом 2 частини 1 статті 307, пінктами 3,4 частини 1, частинами 2,3, статті 309, статтями 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

вирішив

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Скасувати рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 28 липня 2017 року про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" заборгованість за кредитним договором без номера від 11 листопада 2010 року станом на 28 лютого 2017 року в загальному розмірі 50 408 гривень 38 копійок, з яких:

заборгованість за кредитом (тіло кредиту) - 4887 гривень 44 копійки;

заборгованість по процентам за користування кредитом - 45520 гривень 94 копійки.

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором без номера від 11 листопада 2010 року станом на 28 лютого 2017 року в загальному розмірі 6888 гривень 69 копійок, з яких:

заборгованості по процентам за користування кредитом - 256 гривень 18 копійок;

пені та комісії - 3425 гривень 98 копійок;

штрафу (фіксованої частини) - 500 гривень;

штрафу (процентної складової) - 2704 гривні 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у відшкодування витрат по сплаті судового збору 1408 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді