Справа № 336/4924/17
РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 листопада 2017 р. м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

Головуючого судді Наумова О.О.,

при секретарі Сергієнко С.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Шевченківського районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :
Представник позивача в інтересах позивача звернувся до суду із зазначеним позовом, за змістом позову, ОСОБА_3 , (далі позивач) проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 29 серпня 1966 року по 19 січня 1969 року. В період з 21 серпня 1968 року по 02 листопада 1968 року приймав участь у бойових діях на території Чехословаччини, про що свідчить довідка № 1039 від 29.04.2016 р. видана Шевченківським районним військовим комісаріатом. Під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Чехословаччини, позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), спини, лівої руки, обох ніг. Це підтверджується Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1647/ж від 23.06.2016 року в якому встановлено наявність в позивача слідів загоєння ран, отриманих внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень у 1968 році. Після звільнення з військової служби позивача впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, болі у нижніх кінцівках, проте за медичною допомогою він не звертався, оскільки вважав стан свого здоров`я задовільним. У 2016 році стан здоров`я позивача суттєво погіршився, його стали непокоїти постійні головні болі, болі у області серця, коливання артеріального тиску, запаморочення, безсоння та дратівливість. На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 2852 від 29.06.2016 р.) було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Також зазначено, що в подальшому отримані позивачем поранення призвели до розвитку негативних наслідків у вигляді: шкіряних рубців; після травматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2-3 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, легкими когнітивними порушеннями; післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом; ГХ (гіпертонічної хвороби) ІІ ст., артеріальної гіпертензії ІІ, високого КВР; ІХС (ішемічної хвороби серця); дифузного кардіосклерозу, СН ІІ А, ФК ІІ; облітеруючого атеросклерозу нижніх кінцівок ІІІ-IV, оклюзії здуховино-стегнового сегмента справа, стегнево-підколінного сегмента зліва; хронічної ішемії ІІ А ст.; остеоартрозу колінних, гомілковоступневих суглобів, РГ ІІ ст., НФС ІІ ст. 29 серпня 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно та безстроково встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності. Як зазначено у довідці до акту огляду МСЕК від 29.08.2016 р. (серія АВ № 0674112), причиною інвалідності стали поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Окрім того, позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці та психо-емоційні навантаження, рекомендовано лікування у невролога, сімейного лікаря, ангіохірурга, стаціонарне лікування 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування. Позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема:

з 18.03.2015 р. по 30.03.2015 р. у госпітальному відділенні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (виписка з медичної карти № 1586);

з 16.06.2016 р. по 03.07.2016 р. у ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» (виписка з медичної карти № 2071);

з 15.07.2016 р. по 26.07.2016 р. у госпітальному відділенні для інвалідів та ветеранів війни КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (виписка з медичної карти № 12803);

з 25.01.2017 р. по 11.02.2017 р. у ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» (виписка з медичної карти № 265).

У зв`язку з інвалідністю позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки позивача порушені, адже, він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. З урахуванням того, що інвалідність йому встановлено безстроково, МСЕК вже не передбачає повного відновлення здоров`я позивача та лише надає рекомендації, що направлені на запобігання його погіршення. Про зазначений факт свідчить і індивідуальна програма реабілітації від 29.08.2016 р. № 208 де зазначено, що реабілітаційний потенціал позивача низький, а метою реабілітації є лише часткове відновлення обмеження життєдіяльності, соціально-побутового стану, професійної та трудової діяльності. Негативні наслідки травм та пов`язаних з ними захворювань позивач буде відчувати усе своє подальше життя. Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям. Моральну шкоду спричинену позивачу, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань та страждань. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною його дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати лише суто умовний вираз. Враховуючи зазначене, позивач оцінює моральну шкоду, що йому спричинено, у розмірі 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч гривень) та вважає зазначену суму справедливою та адекватною глибині його душевних страждань.

Відповідно до безтермінового посвідчення, виданого Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Шевченківському району 05.09.2016 р. (серія ААБ № 016900), позивач має статус інваліда війни.

Так, як інвалідність позивача пов`язана з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії, на нього розповсюджується сфера дії Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі Закон № 2011-XII) (п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону № 2011-XII).

На підставі статті 17 Закону № 2011-XII, відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної та матеріальної шкоди провадиться у встановленому законом порядку.

Датою виникнення права на відшкодування моральної шкоди у позивача є дата, коли йому було первинно встановлено інвалідність, причиною якої є поранення, контузія та захворювання пов`язані з виконанням обов`язків військової служби перебуванні в країнах, де велися бойові дії, а саме 29 серпня 2016 року (довідка МСЕК: серія АВ № 0674112)

Позивача просить стягнути з Міністерства оборони України на його користь 50 000,00 грн. у якості відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоров`я, що пов`язано з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні в країнах, де велися бойові дії.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обов`язок з її відшкодування не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій (постанова Пленуму Верховного Суду України (далі - ППВСУ) від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди). Оскільки позивач отримав поранення при виконанні службових обов`язків на території Чехословаччини в період з 21.08.1968 року по 02.09.1968 року, тобто до набрання чинності Закону України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (який набув чинності 20.12.1991 року) коли діючим законодавством взагалі не передбачалось регулювання правовідносин з відшкодуванням моральної шкоди. Крім того, МОУ є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають ЗСУ, так закріплено у ст. З ЗУ Про ЗСУ, водночас ст. 7 ЗУ Про ЗСУ зазначає, що керівництво ЗСУ в межах, передбачених Конституцією України здійснює Президент України як Верховний Головнокомандувач ЗСУ та начальник Генерального штабу - Головнокомандувач ЗСУ здійснює безпосереднє військове керівництво ЗСУ. Тобто, виходячи зі змісту позовної заяви за виконання конституційного обов`язку повинна відповідати Держава в особі Президента України як Головнокомандувача, та виключно ті ЗСУ, де військовослужбовець проходив військову службу, тобто МОУ є неналежним відповідачем по справі.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, давши правову оцінку представленим доказам у їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач проходив військову службу у Збройних Силах СРСР з 29 серпня 1966 року по 19 січня 1969 року. В період з 21 серпня 1968 року по 02 листопада 1968 року приймав участь у бойових діях на території Чехословаччини, про що свідчить довідка № 1039 від 29.04.2016 р. видана Шевченківським районним військовим комісаріатом (а.с.10). Під час виконання інтернаціонального обов`язку на території Чехословаччини, позивач отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови (контузія головного мозку), спини, лівої руки, обох ніг. Це підтверджується Висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи № 1647/ж від 23.06.2016 року в якому встановлено наявність в позивача слідів загоєння ран, отриманих внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень у 1968 році (а.с.11). Після звільнення з військової служби позивача впродовж тривалого часу турбували періодичні головні болі, болі у нижніх кінцівках, проте за медичною допомогою він не звертався, оскільки вважав стан свого здоров`я задовільним. У 2016 році стан здоров`я позивача суттєво погіршився, його стали непокоїти постійні головні болі, болі у області серця, коливання артеріального тиску, запаморочення, безсоння та дратівливість. На засіданні Центральної військово-лікарської комісії Міністерства оборони України по встановленню причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишніх військовослужбовців (Протокол № 2852 від 29.06.2016 р.) було встановлено, що отримані позивачем поранення (контузія) та захворювання, так, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії (а.с.12). Також зазначено, що в подальшому отримані позивачем поранення призвели до розвитку негативних наслідків у вигляді: шкіряних рубців; після травматичної дисциркуляторної енцефалопатії ІІ-ІІІ ст., прогресуючого, кризового перебігу, з вираженим церебростенічним синдромом, двобічною пірамідною симптоматикою, вегето-судинною дисфункцією, частими (1-2-3 рази на тиждень) судинними кризами змішаного характеру (лікворо-гіпертензивні, вертебробазилярні), мнестичним зниженням, емоційно-вольовою нестійкістю, легкими когнітивними порушеннями; післятравматичного церебрального арахноїдиту з вираженим лікворо-гіпертензивним синдромом, вираженим вестибуло-атактичним синдромом, центральною вестибулярною дисфункцією ІІІ ст., стійко вираженим цефалічним синдромом; ГХ (гіпертонічної хвороби) ІІ ст., артеріальної гіпертензії ІІ, високого КВР; ІХС (ішемічної хвороби серця); дифузного кардіосклерозу, СН ІІ А, ФК ІІ; облітеруючого атеросклерозу нижніх кінцівок ІІІ-IV, оклюзії здуховино-стегнового сегмента справа, стегнево-підколінного сегмента зліва; хронічної ішемії ІІ А ст.; остеоартрозу колінних, гомілковоступневих суглобів, РГ ІІ ст., НФС ІІ ст. 29 серпня 2016 року за результатами огляду МСЕК позивачу було первинно та безстроково встановлено ІІІ (третю) групу інвалідності. Як зазначено у довідці до акту огляду МСЕК від 29.08.2016 р. (серія АВ № 0674112), причиною інвалідності стали поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язку військової служби при перебуванні у країнах, де велися бойові дії. Окрім того, позивачу було встановлено протипоказання до тяжкої фізичної праці та психо-емоційні навантаження, рекомендовано лікування у невролога, сімейного лікаря, ангіохірурга, стаціонарне лікування 2 рази на рік, санаторно-курортне лікування. Позивач неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, зокрема:

з 18.03.2015 р. по 30.03.2015 р. у госпітальному відділенні КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (виписка з медичної карти № 1586);

з 16.06.2016 р. по 03.07.2016 р. у ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» (виписка з медичної карти № 2071);

з 15.07.2016 р. по 26.07.2016 р. у госпітальному відділенні для інвалідів та ветеранів війни КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» (виписка з медичної карти № 12803);

з 25.01.2017 р. по 11.02.2017 р. у ДЗ «Український госпіталь для воїнів-інтернаціоналістів «Лісова поляна» (виписка з медичної карти № 265).

У зв`язку з інвалідністю позивач відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням його здоров`я. Звичні життєві зв`язки позивача порушені, адже, він вимушений багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. З урахуванням того, що інвалідність йому встановлено безстроково, МСЕК вже не передбачає повного відновлення здоров`я позивача та лише надає рекомендації, що направлені на запобігання його погіршення. Про зазначений факт свідчить і індивідуальна програма реабілітації від 29.08.2016 р. № 208 де зазначено, що реабілітаційний потенціал позивача низький, а метою реабілітації є лише часткове відновлення обмеження життєдіяльності, соціально-побутового стану, професійної та трудової діяльності. Негативні наслідки травм та пов`язаних з ними захворювань позивач буде відчувати усе своє подальше життя. Позивач постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для нього режимі спілкуватися з родиною та друзями, він вимушений займатися реабілітацією тоді як бажав би приділяти свій час близьким людям. Моральну шкоду спричинену позивачу, не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевних переживань та страждань. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною його дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати лише суто умовний вираз. Враховуючи зазначене, позивач оцінює моральну шкоду, що йому спричинено, у розмірі 50 000,00 грн. та вважає зазначену суму справедливою та адекватною глибині його душевних страждань.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку.

Згідно змісту Постанови Верховної Ради України «Про чисельність Збройних Сил України; нормативно-правовий акт № 235-VIII від 05.03.2015 року та ст.3 Закону України «Про Збройні сили України», Міністерство оборони України є центральним органом виконавчої влади і військового управління, у підпорядкуванні якого перебувають Збройні Сили України. За вказаними нормативними актами, Збройні Сили України утворені лише 06.12.1991 року.

Відповідно до листа Генерального штабу Збройних Сил України Головного управління оборонного та мобілізаційного планування Міністерства оборони України від 21.08.2014 року № 322/2/7142, документом, який підтверджує призов та проходження військової служби військовослужбовцем є військовий квиток, в якому в відповідних розділах здійснюються службові відмітки.

Судом встановлено, що згідно експертного висновку, описані позивачем рубці є наслідком загоєння ран, які могли утворитись внаслідок вогнепальних (осколкових) поранень, отриманих в 1968 році під час бойових дій у Чехословаччині, та відповідно, зазнав моральної шкоди внаслідок отримання такого захворювання.

Згідно ч. 1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, обов`язок надання яких покладається на сторони по справі.

Позивач не надав належних доказів того, що під час отримання ушкодження свого здоров`я через участь під час бойових дій у Чехословаччині (в 1968 році) з 29.08.1966 року по 19.01.1969 року він перебував на службі у Збройних силах України, які утворились лише 06.12.1991 року. Таким чином, Міністерство оборони України не може бути визнане особою, яка має нести відповідальність за спричинення моральної шкоди позивачу у даному випадку.

Порядок відшкодування моральної шкоди, визначений ст.1167 ЦК України, передбачений для деліктної відповідальності та на спірні правовідносини не поширюється, оскільки законом чітко врегульовано правовий та соціальний захист військовослужбовців у разі встановлення інвалідності, а питання відшкодування шкоди, заподіяної особам під час бойових дій у Чехословаччині.

Посилання позивача, в обґрунтування своїх позовних вимог, на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові №2-86гс14 від 21.10.2014 року, до даного випадку застосована бути не може, оскільки вона стосується питань відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дій чи бездіяльності посадових осіб саме Міністерства оборони України, які спричинили матеріальні збитки майну іншої юридичної особи.

Таким чином, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст.11,15, 16,22-23, 170, 1167 ЦК України, ст.ст.3, 10, 27, 118-120, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволені позовних вимог ОСОБА_3 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Наумов