Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф.,Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення коштів за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, звернення стягнення на автомобіль за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_7 про стягнення коштів за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, посилаючись на те, що 05 січня 2011 року між нею та фізичною особою-підприємцем (далі - ФОП) ОСОБА_7 укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 65 тис. грн, яку вона надавала відповідачу протягом року у готівковій формі після 10 числа кожного місяця, про що був складений додаток № 1 до вказаного договору. Фінансова допомога надавалася відповідачу згідно з умовами договору на 12 місяців з дати видачі останньої частини допомоги. Остання видача фінансової допомоги відбулася 10 грудня 2011 року, отже відповідач повинен був 10 грудня 2012 року повернути позичені кошти.

Посилаючись на те, що у добровільному порядку позику не повернуто, та уточнивши позов, ОСОБА_6 просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 05 січня 2011 року у розмірі суми основної заборгованості 65 тис. грн, інфляційні втрати за період з 11 грудня 2012 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 40 430 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5 812 грн, всього 111 242 грн. Також просила звернути стягнення на належний відповідачу автомобіль ЗАЗ TF69Y0 СПГ, номерний знак НОМЕР_1, посилаючись на те, що відповідач не має постійного офіційного доходу й ухвалою суду від 18 січня 2016 року за її заявою накладено арешт на вказаний автомобіль ЗАЗ TF 69 Y0 СПГ.

Рішенням Шишацького районного суду м. Полтави від 02 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Скасовано вжиті судом заходи забезпечення позову.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у стягненні грошових коштів у розмірі 111 242 грн. Позов ОСОБА_6 в цій частині задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 грошові кошти за договором про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги від 05 січня 2011 року у розмірі суми основної заборгованості 65 тис. грн, інфляційні втрати за період з 11 грудня 2012 року по 30 листопада 2015 року в розмірі 40 430 грн, 3 % річних від простроченої суми в розмірі 5 812 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 05 січня 2011 року між ОСОБА_6 та ФОП ОСОБА_7 укладено договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги у розмірі 65 тис. грн. За змістом договору, який підписано сторонами, фінансова допомога надається грошовими коштами протягом року після 10 числа кожного місяця. Видача коштів оформлюється підписами в додатку 1 до договору (п. 1.2). Проценти на фінансову допомогу, що надається за цим договором, не нараховуються (п. 1.3). Фінансова допомога надається строком на дванадцять місяців з дати видачі кінцевої частини вказаної в договорі суми. Вказаний в даному пункті строк може бути продовжений за згодою сторін, що оформлюється додатковою угодою до цього договору (п. 1.5). Зазакінченням строку, вказаного в п. 1.4 цього договору, позичальник зобов'язується повернути фінансову допомогу в повному обсязі грошовими коштами в готівковому виразі.

Згідно додатку № 1 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, 10 січня 2011 року та 10 лютого 2011 року відповідач одержав від ОСОБА_6 по 05 тис. грн. фінансової допомоги, із 10 березня 2011 року по 10 грудня 2011 року щомісячно отримував по 5 500 грн. фінансової допомоги (а. с. 8).

Стягуючи із відповідача суму позики та нарахування за ч. 2 ст. 625 ЦК України, апеляційний суд виходив із того, що у відповідності до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики може бути представлено, окрім розписки, інший документ, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми. Таким документом є наданий позивачем додаток № 1 до договору, який містить підписи сторін, зокрема і ФОП ОСОБА_7, що ним не спростовано. У додатку № 1 до договору містяться суми й дати отримання відповідачем частин позики (фінансової допомоги).

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

У відповідності до ч. ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України).

За вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стягуючи із відповідача суму позики, інфляційні втрати та 3 % річних від простроченої суми, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що додаток № 1 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, який оцінено згідно ст. 212 ЦПК України, посвідчує передання відповідачу позикодавцем визначеної грошової суми, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення сум за борговим документом із боржника із правильним застосуванням положень ст. ст. 625, 1046, 1047 ЦК України. Процесуальних порушень не вбачається.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що він не підписував додаток № 1 до договору про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги, та що вказаний договір фіктивний, на правильність вирішення справи судом не впливають, оскільки договір про надання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги з цих підстав не оспорений та не визнаний судом недійсним. Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи у справі на предмет з'ясування обставин про те, чи належить йому підпис в додатку № 1, ОСОБА_7 не заявляв.

Відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Спростовуються й доводи касаційної скарги про те, що позов заявлено до неналежного відповідача у зв'язку з тим, що позику надано ФОП ОСОБА_7, запис про припинення підприємницької діяльності яким внесено 08 серпня 2012 року, оскільки у матеріалах справи відсутній витяг із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців із записом про рішення ФОП ОСОБА_7 щодо припинення ним підприємницької діяльності, як і доказів повідомлення підприємцем ОСОБА_7 своїх кредиторів щодо прийняття рішення припинити підприємницьку діяльність.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 19 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик