АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2844/17 Справа № 175/3867/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та звернення стягнення на предмет застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 14 січня 2015 року уклав договір позики з ОСОБА_2, за яким надав відповідачу грошові кошти в розмірі 30 000 доларів США та 10 000 Євро, що за курсом НБУ еквівалентно 291 702 грн. строком до 25 грудня 2015 року.

Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується його підписом на договорі позики та розпискою, написаною власноруч відповідачем 14 січня 2015 року.

Відповідно до п. 1.3 Договору мали сплачуватись проценти у розмірі одного процента в місяць від суми позики еквівалентної 30 000 доларів США, та одного процента в місяць від суми позики еквівалентної 10 000 євро. Розмір щоквартальної виплати процентів склав суму еквівалентну 900 доларів США та 300 євро.

З метою забезпечення зобов'язань за вищевказаним договором та відповідно до положень ст. 546 ЦК України, ст. 3 Закону України від 02 жовтня 1992 №2654-ХІІ «Про заставу» між ними 14 січня 2015 року укладений договір застави транспортного засобу (автомобілю) на забезпечення договору позики, укладеного 14 січня 2015 року, предметом якого є автомобіль BMW X5, номерний знак НОМЕР_1.

26 лютого 2015 року було зареєстровано обтяження на предмет договору застави та заборонено його відчужувати з терміном дії до 26 лютого 2020 року з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

В момент підписання договору позики відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 300 доларам США у якості часткового погашення суми процентів, на підтвердження отримання якої ним була надана розписка.

Протягом дії договору позики відповідач свої зобов'язання зі сплати процентів не виконував, отримані грошові кошти до 25 грудня 2015 року не повернув.

06 лютого 2016 року була укладена додаткова угода №1 до договору позики від 14 січня 2015 року, за якою були виключені умови щодо сплати процентів та продовжений термін дії договору позики до 01 серпня 2016 року. В момент підписання додаткової угоди відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 3 500 доларам США та 1 500 євро у якості часткового погашення суми боргу за договором позики.

У зв'язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань станом на 27 грудня 2016 року утворилась заборгованість, яка складається з основного боргу за договором позики у розмірі 26 500 доларів США та 8 500 євро, суми процентів у розмірі 3 300 доларів США та 1 200 євро, суму три проценти річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 31 585,30 грн.

Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь основний борг за договором позики - суму в гривнях, еквівалентну 26 500 доларам США та 8 500 євро, сума визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суму процентів в гривнях за договором позики у розмірі еквівалентному 3 300 доларам США та 1 200 євро, сума визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, суму три проценти річних за порушення грошового зобов'язання в сумі 31 585,30 грн., звернути стягнення за договором позики на предмет договору застави - автомобіль BMW X5, номерний знак НОМЕР_1, який є предметом забезпечувального обтяження, через продаж обтяжувачем - ОСОБА_3 предмета забезпечувального обтяження - автомобілю BMW X5, номерний знак НОМЕР_1, шляхом укладання договору купівлю-продажу з іншою особою-покупцем, у випадку, коли суми, вирученої від продажу автомобілю BMW X5, номерний знак НОМЕР_1, буде недостатньо для повного задоволення його, ОСОБА_3 вимог стягнути суму, якої не вистачає для повного задоволення вимоги, з іншого майна ОСОБА_2

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року позов задоволено частково (а.с. 60-66).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму основного борг у розмірі 26 500 доларів США, що еквівалентно 717 564,35 грн., основний борг у розмірі 8 500 євро, що еквівалентно - 247 217,40 грн., проценти у розмірі 3 300 доларів США, що еквівалентно 89 357,07 грн., проценти у розмірі 1 200 євро, що еквівалентно 34 901,28 грн., три проценти річних від загальної суми боргу у розмірі 28 943,52 грн., а всього стягнуто 1 117 983 грн. 55 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 890 грн.

В іншій частині позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на невідповідність встановлених судом обставин у справі, просить змінити рішення суду в частині стягнення процентів, трьох процентів річних та загальної суми підлягаючої до стягнення (а.с.74-77).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 січня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким відповідач взяв у позивача 30 000 доларів США та 10 000 євро, та зобов'язався їх повернути до 25 грудня 2015 року (а.с.11). Факт отримання грошових коштів відповідачем підтверджується його підписом на договорі позики та розпискою від 14 січня 2015 року.

З метою забезпечення зобов'язання виконання зобов'язань за вищевказаним договором між сторонами 14 січня 2015 року був укладений договір застави транспортного засобу (автомобіля), предметом якого є автомобіль «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12-14).

26 лютого 2015 року зареєстровано обтяження на предмет договору застави та заборонено його відчужувати з терміном дії до 26 лютого 2020 року з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (а.с.16).

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, ОСОБА_3 частково виконані боргові зобов'язання у сумі 3500 доларів США та 1500,00 євро.

Таким чином, сума основного боргу за договором позики складає 26 500 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 717 564,35 грн. та 8500 євро, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 247 217,40 грн.

Відповідно до п. 1.3 договору позики, позика була надана під проценти, які мали сплачуватись у розмірі 1 процент в місяць від суми позики, еквівалентної 30 000 доларів США, та 1 процент в місяць від суми позики, еквівалентної 10 000 євро, з періодичністю сплати процентів - щоквартально. Розмір щоквартальної виплати процентів склав суму еквівалентну 900 доларів США та 300 євро.

Протягом дії Договору позики, відповідач свої зобов'язання зі сплати процентів не виконував.

06 лютого 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №1 до договору позики від 14 січня 2015 року (а.с.15). Так, додатковою угодою були виключені умови щодо сплати процентів та продовжений термін дії договору позики до 01 серпня 2016 року. В момент підписання додаткової угоди відповідачем була передана грошова сума, еквівалентна 3 500 доларам США та 1 500 євро у якості часткового погашення суми боргу за договором позики, на підтвердження отримання якої позивачем була надана розписка.

За таких обставин, проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами складають: за 1 квартал 2015 року 600 доларів США, за 2 квартал 2015 року 900 доларів США, за 3 квартал 2015 року 900 доларів США, за 4 квартал 2015 року 900 доларів США, а всього проценти складають 3300 доларів США. Окрім цього, за 1 квартал 2015 року 300 євро, за 2 квартал 2015 року 300 євро, за 3 квартал 2015 року 300 євро, за 4 квартал 2015 року 300 євро, а всього проценти складають 1200 євро. Всього сума процентів від суми боргу складають 3300 доларів США, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 89357,07 грн. та 1200 євро, що в гривневому еквіваленті на день постановлення рішення складає 34901,28 грн.

Загальна сума три проценти річних з суми боргу у розмірі 26 500 доларів США, що еквівалентно 717 564,35 грн., складає 21 526,93 грн., та три проценти річних з суми боргу у розмірі 8 500 євро, що еквівалентно 247 217,40 грн., складає 7 416,52 грн., а всього три проценти річних від загальної суми боргу складає 28 943,52 грн.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає їх такими, що відповідають матеріалам справи та вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки боржником позика так і не була повернута, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ст.ст.526,527,530 ЦК України передбачається, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У зв'язку із цим, за правилами ч. 1 ст. 1050 ЦК, наступають наслідки порушення договору позичальником відповідно до вимог ст. 625 ЦК.

Згідно до ст. 1050 ЦК України, - позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу, якщо ним несвоєчасно повернуто суму позики.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції при ухваленні рішення про часткове задоволення позовних вимог вірно встановив такі обставини справи, як наявність невиконаного грошового зобов'язання у відповідності до розписки від 14 січня 2015 року, наявної у позивача, як кредитора, а не у відповідача, як боржника, що не заперечується сторонами.

Доводи апеляційної скарги про необхідність зменшення періоду нарахування процентів до 21 дня, не заслуговують на увагу та спростовуються пунктом 1.3 Договору, яким чітко визначено, що проценти сплачуються у розмірі 1 процент в місяць від суми позики, періодичність виплати процентів - щоквартально, розмір щоквартальної виплати процентів складає - суму еквівалентну 900 доларам США та 300 євро. Отже період нарахування процентів чітко визначений.

Відповідач, підписавши договір від 14 січня 2015 року, фактично визнав умови договору і це є свідченням того, що права та обов'язки сторін, передбачені цим договором є юридично значимими. Аналогічна позиція позивача і щодо періоду нарахування три проценти річних.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_2 в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров