Справа № 597/619/17
Провадження № 2/597/293/2017
У Х В А Л А

"07" листопада 2017 р. Заліщицький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді Торської І.В.

з участю секретаря Фаринник Г.В.

прокурора Попіль І.Г.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заліщики справу за позовом Заступника керівника Чортківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Заліщицької міської ради до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним,

В С Т А Н О В И В :

Заступник керівника Чортківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Заліщицької міської ради звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним.

Розгляд справи неодноразово відкладався в тому числі за клопотанням відповідача для надання можливості сторонам врегулювати спір в добровільному порядку.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що у відповідності до ст.40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності відповідач зобов'язаний укласти з позивачем договір про пайову участь у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Заліщики, згідно порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Заліщики у редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету Заліщицької міської ради від 21.03.2013 року №1248 та із внесеними до нього змінами рішенням від 25.04.2016 року. Умовами даного договору передбачено, що Замовник перераховує на рахунок Заліщицької міської ради пайовий внесок на розвиток інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Заліщики при здійсненні будівництва обєкта містобудування на умовах, визначених Договором. Таким чином, кошти отримані від замовника будівництва за договором про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту, є доходами міського бюджету міста Заліщики. Відтак, не укладення замовником будівництва договору про пайову участь, завдає матеріальної шкоди інтересам держави у виді ненадходження коштів бюджету міста та перешкоджає своєчасному та повному виконанню прибуткової частини бюджету, негативно впливає на стан фінансування видатків бюджету.

Щодо звернення прокурора із зазначеним позовом, то в позовній заяві заступник керівника прокуратури та в судовому засіданні прокурор зазначили, що Заліщицька міська рада не в повній мірі здійснює захист інтересів держави, оскільки не здійснено всіх необхідних дій щодо їх судового захисту, а саме у звязку з відсутністю фінансування у позивача на сплату судового збору, відтак у прокурора є обґрунтовані підстави для предявлення позову в інтересах держави в особі Заліщицької міської ради, оскільки прокурор має на меті перерахування відповідачем коштів до цільового фонду соціально-економічного розвитку міста Заліщики.

Представник відповідача щодо позовних вимог заперечив з підстав та мотивів викладених у своєму запереченні на позов, письмових поясненнях та усних поясненнях наданих в судовому засіданні.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду з наступних підстав.

Пунктом 3 частини 1 статті 131-1 ОСОБА_4 України передбачено, що в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Статтями 1, 7 Закону України Про прокуратуру передбачено, що прокуратура України становить єдину систему, яка в порядку, передбаченому цим Законом, здійснює встановлені ОСОБА_4 України функції з метою захисту прав і свобод людини, загальних інтересів суспільства та держави. Систему прокуратури України становлять: Генеральна прокуратура України; регіональні прокуратури; місцеві прокуратури; військові прокуратури; Спеціалізована антикорупційна прокуратура.

З сукупного аналізу вищевказаної норми ОСОБА_4 України (п.3 ч.1 ст.131-1), що має найвищу юридичну силу, та вимог ст.ст.1,7 Закону України Про прокуратуру випливає, що підставою для представництва прокуратурою інтересів держави в суді повинна бути в сукупності наявність двох обставин: виключного випадку та дотримання порядку, визначеного законом.

В силу абзаців 1 та 2 ч.3 ст.23 Закону України Про прокуратуру прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Частина 4 ст. 23 цього Закону встановлює, що наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов'язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб'єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб'єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Як вбачається з матеріалів справи, прокурор подав позов в порядку ст. 23 Закону України Про прокуратуру в інтересах Заліщицької міської ради, яка згідно вказаного рішення Конституційного суду України є органом місцевого самоврядування. Предметом даного позову є визнання договору про пайову участь у створенні інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Заліщики, згідно порядку залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури міста Заліщики у редакції, затвердженій рішенням виконавчого комітету Заліщицької міської ради від 21.03.2013 року №1248 укладеним між Заліщицькою міською радою та ОСОБА_3, оскільки ще в 2014 році відповідач порушуючи норми ст. 40 Закону України Про регулювання містобудівної діяльності не уклав із Заліщицькою міською радою зазначений вище договір, що завдало матеріальної шкоди інтересам держави у виді ненадходження коштів бюджету міста. Підставою такого звернення є бездіяльність Заліщицької міської ради, що полягає у невжитті заходів для звернення з таким позовом, що пов'язано з необхідністю сплати судового збору та обмеженим фінансуванням на вказані цілі.

31.05.2017 року заступником керівника Чортківської місцевої прокуратури листом № 53-236 вих-17 було повідомлено Заліщицьку міську раду, що в порядку ст.23 Закону України Про прокуратуру, Чортківська міська прокуратура звертається до суду з позовною заявою про визнання договору про пайову участь (внесок) ОСОБА_3 у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури міста Заліщики укладеним.

Однак, Рішенням Конституційного суду України від 09 лютого 2000 року (справа про місцеве самоврядування) визначено, що у системі місцевого самоврядування України має місце певна субординація її елементів - територіальної громади, ради, її виконавчих органів із збереженням відповідного розмежування їх прав і повноважень. Відповідно до ОСОБА_4 України та ч. 1 ст. 6 Закону територіальна громада є основним носієм функцій і повноважень місцевого самоврядування. Сільські, селищні, міські ради, як це в свою чергу логічно випливає із змісту ч. 3 ст. 140 ОСОБА_4 України, а також ч. 1 ст. 10 Закону, є органом місцевого самоврядування, які представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування.

Крім цього, в ст. 2 Закону України Про місцеве самоврядування зазначено, що місцеве самоврядування в Україні це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах ОСОБА_4 і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

Таким органом відповідно до статей 6, 7, 13, та 143 ОСОБА_4 України може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.

Зі змісту ст. 140 ОСОБА_4 України вбачається, що місцеве самоврядування є правом територіальної громади самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах ОСОБА_4 і законів України, яке здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Вище зазначений лист Чортківської місцевої прокуратури не містить даних про звернення прокурора до суду для підтвердження підстав для представництва, а лише ставить міську раду перед фактом предявлення позову, що суперечить абзацу другому частини 4 статті 23 Закону України Про прокуратуру.

Щодо посилання прокурора у позові на факт не предявлення цього позову протягом певного часу безпосередньо Заліщицькою міською радою у звязку з відсутністю фінансування органу місцевого самоврядування на сплату судового збору, не можна вважати обґрунтованим в розумінні вказаних вище вимог Закону.

Частиною 1 статті 2 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до ОСОБА_4 України, цього Кодексу та Закону України Про міжнародне приватне право.

Відповідно до ст. 129 ОСОБА_4 України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Частиною 2 ст. 8 ОСОБА_4 України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. ОСОБА_4 України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі ОСОБА_4 України гарантується.

Відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

У рішеннях по справі Бурдов проти Росії (заява №59498/00), по справі Кечко проти України (заява №63134/00) ЄСПЛ сформовано правову позицію, відповідно до якої органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобовязань.

З огляду на вище викладене, суд вважає, що аргументи прокурора та позивача про відсутність бюджетних асигнувань та відсутність коштів, як причина невиконання своїх зобовязань позивачем, не можуть бути підставою для невиконання вимог закону. Крім того, стаття 82 ЦПК України не позбавляє особу за наявності передбачених частиною 1 підстав клопотати перед судом про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору до ухвалення рішення.

Згідно з роз'ясненнями Верховного Суду України, наданими у абз. 2 та 3 п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів інших осіб у випадках, не передбачених законом, розгляду не підлягають. У разі надходження такого звернення суддя повертає заяву на підставі пункту 3 частини третьої статті 121 ЦПК (1618-15), а якщо такий характер звернення встановлено у попередньому судовому засіданні або під час судового розгляду - суд залишає заяву без розгляду з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 207 ЦПК (1618-15).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про залишення без розгляду позову Заступника керівника Чортківської місцевої прокуратури поданого в інтересах держави в особі Заліщицької міської ради до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним, оскільки прокурором не наведено передбачених ст.131-1 ОСОБА_4 України виключних випадків для судового захисту інтересів держави.

Крім того, суд вважає за доцільне розяснити позивачу, що наявність ухвали про залишення позовної заяви прокурору не позбавляє Заліщицьку міську раду звернутися до суду за захистом порушеного права з відповідним позовом, заявивши клопотання про відстрочення чи розстрочення сплати судового збору за наявності для цього передбачених ч.1 ст. 82 ЦПК України підстав.

Керуючись статтями 45, 207, 209, 210, 218, 293 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Позовну заяву Заступника керівника Чортківської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Заліщицької міської ради до ОСОБА_3 про визнання договору укладеним - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Тернопільської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня проголошення ухвали, або протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Торська