АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/1103/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Янчук Т.О.,

суддів: Купельського А.В., Спірідонової Т.В.,

секретаря: Кошельника В.М.,

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2,

ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення у житловий будинок,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_2, в якому проживали її син ОСОБА_6 разом з дружиною ОСОБА_3 та на даний час зареєстровані ОСОБА_3, та її донька ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачки, ОСОБА_6 ОСОБА_3 після придбання квартири її донькою ОСОБА_5 в 2010 році, в житловому будинку не проживають, переїхали проживати в інше житлове приміщення. На теперішній час витрат по утриманню житлового будинку не несуть, а реєстрація ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у житловому будинку порушує права позивачки.

У зв'язку з викладеним просила суд визнати ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком.

У грудні 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 в якому зазначила, що з 1996 року проживала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в спірному житловому будинку. Зареєструвалася в даному будинку після реєстрації шлюбу з ним в 2002 році. В травні 2016 року під тиском ОСОБА_1 вимушена була покинути своє ________________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: Стефанишин С.Л. Категорія: 43,46

Доповідач: Янчук Т.О.

помешкання, оскільки їй було сказано, що це не її будинок, тому її виселяють. Іншого житла у неї немає. Крім того, на вхідні двері ізольованої частини будинку, в якій вона прожила разом з сином позивачки, ОСОБА_1 поставлено інший замок, внаслідок чого вона не може користуватися житловим приміщенням. ОСОБА_3 просила суд зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкод у користуванні нею житловим приміщенням та вселити її у це помешкання.

Вказані позови об'єднані в одне провадження.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано ОСОБА_3, ОСОБА_5 такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2 В задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 про вселення у житловий будинок відмовлено. Вирішено питання по судовим витратам.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, а позов ОСОБА_3 задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити.

ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена в порядку установленому законом.

ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили її відхилити.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав:

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмову в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що в силу положень частини другої статті 64, частини четвертої статті 156 ЖК УРСР ОСОБА_3 не була членом сім'ї власника спірного житлового будинку, оскільки не проживала разом з нею, не вела з нею спільного господарства. Отже, відповідно до положень статті 391 ЦК України позивачка як власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки відповідачка добровільно відмовилась від користування чужою власністю.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власницею житлового будинку АДРЕСА_2. Спірний житловий будинок поділено на три самостійні частини з окремими виходами з них, в яких проживали окремо: власник будинку ОСОБА_1, її син ОСОБА_6 зі своєю дружиною ОСОБА_3, та ще один син власниці будинку ОСОБА_9.

ІНФОРМАЦІЯ_2 син власника житлового будинку ОСОБА_6 помер.

У 1996 року ОСОБА_3 за згодою ОСОБА_1 вселилися у спірний житловий будинок як дружина її сина ОСОБА_6, а після реєстрації шлюбі між сином власника будинку та ОСОБА_3, остання у 2002 році була зареєстрована в зазначеному будинку. В подальшому за місцем проживання ОСОБА_3 була зареєстрована її донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка в спірному житловому будинку постійно фактично не проживала.

В 2010 році ОСОБА_3 добровільно залишила житловий будинок, з того часу вона та її донька ОСОБА_5 не проживають в АДРЕСА_2.

ОСОБА_3, ОСОБА_5 відмовляються добровільно знятись з реєстрації у спірному житловому будинку.

Зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами у справі.

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В силу ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Права власника житлового приміщення також визначені ст. 150 ЖК Української РСР. Зокрема, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Як передбачено ст. 155 цього Кодексу, жилі будинки (квартири), що є в приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Частиною 1 статті 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (ч.ч. 1, 4 ст. 156 ЖК Української РСР).

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

З положень ч. 1 ст. 8 ЦК України; ч.ч. 1, 3 ст. 98; ч. 1 ст. 99 ЖК Української РСР убачається, що власник жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасові жильці). Тимчасові жильці на вимогу власника або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не проживала з власником будинку ОСОБА_1, не вела з останньою спільного господарства, вони не були пов'язані спільним побутом.

ОСОБА_3 вселилася до житлового будинку та проживала в окремій його частині не як член сім'ї власника житла, тому спірні правовідносини не регулюються нормами ст. 405 ЦК України і ст. 156 ЖК Української РСР.

Посилання суду першої інстанції щодо не проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_5 більше одного року в спірному житловому будинку є зайвим та не впливає на правові висновки суду.

Власник житлового будинку ОСОБА_1, дозволила ОСОБА_3 як дружині свого сина, тимчасове проживання в окремій частині житлового будинку без стягнення з них плати за користування житловим приміщенням, отже ОСОБА_3 за своїм правовим статусом є тимчасовим жильцем.

У матеріалах справи відсутні достатні докази того, що ОСОБА_1 в травні 2016 вигнала ОСОБА_3 з житлового будинку. Як вбачається із матеріалів справи відповідно до акту приймання-передачі квартири за №7/1-049 від 25 грудня 2009 року квартира АДРЕСА_1 рада Хмельницької району Хмельницької області передавалась для оформлення права власності ОСОБА_5 При зверненні до суду з зустрічним позовом ОСОБА_3 зазначала місце свого фактичного проживання саме цю квартиру, при дачі пояснень в органах поліції щодо спору між сторонами по майну, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, ОСОБА_3 теж зазначала місцем проживання саме вищезазначену квартиру. Відповідно до актів комітету самоорганізації населення мікрорайону Гречани від 12 травня 2016 року, 16.03.2017 року, 17.03.2017 року ОСОБА_3, ОСОБА_5 не проживають в спірному житловому будинку з 2010 року, з моменту придбання власної квартири. Таким чином ОСОБА_3 добровільно відмовилась від користування чужою власністю. ОСОБА_5 постійно не користувалася спірним жилим приміщення, будучи тільки зареєстрованою за місцем проживання своєї матері.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_3, ОСОБА_5 не набули самостійного права на житловий будинок, внаслідок чого після добровільного звільнення помешкання на вимогу власника вони втратила право користування ним. У зв'язку з цим, не підлягає задоволенню позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою та вселення.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо проведення судового засідання 29.03.2017 року без її участі, оскільки апелянтом подавалася заява про перенесення розгляду справи за станом її здоров'я, не впливають на правові висновки суду, та не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки в судовому засіданні яке відбулося 29.03.2017 приймав участь представник ОСОБА_3, ОСОБА_10

Інші доводи апеляційної скарги теж не спростовують даних висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Т.О. Янчук