Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 2-1475/06
У Х В А Л А

16 листопада 2017 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчик Р.В.

при секретарі Бузун Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2006 року,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою на постанову державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2006 року.

Скаргу обґрунтовує тим, що постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2 від 27 червня 2017 року закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 42000 грн.

Вважає, що вказана постанова винесена державним виконавцем безпідставно, а тому підлягає скасуванню, виходячи з наступного.

Так, у виконавчому провадженні відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт повного фактичного виконання боржником ОСОБА_3 виконавчого листа №2-1475.

При винесені оскаржуваної постанови державний виконавець керувався копіями сумнівних розписок, які були надані боржником в підтвердження факту отримання ним від боржника грошових коштів.

Однак, державному виконавцю було відомо про те, що він заперечував отримання від ОСОБА_3 грошових коштів по вказаним розпискам в погашення боргу по виконавчому листу №2-1475. Даний факт підтверджує та обставина, що в наданих ОСОБА_3 копіях розписок відсутнє посилання на те, що вказаний в них розмір грошових коштів передається в рахунок погашення боргу по вищевказаному виконавчому документу.

Таким чином, за відсутності у виконавчому провадженні документально підтвердженого факту отримання всієї суми боргу, вказаному у виконавчому листі № 2-1475, постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.

Просив суд визнати незаконною та скасувати постанову державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2 від 27 червня 2017 року про закінчення виконавчого провадження № 40306264.

Під час розгляду скарги, 30 жовтня 2017 року ОСОБА_1 подав до суду додаткові пояснення, в яких зазначив, що 22 лютого 2017 року ОСОБА_3 звернувся до Соснівського відділу ДВС з заявою про добровільне та фактичне виконання рішення суду та відсутність заборгованості. В підтвердження цього ОСОБА_3 надав державному виконавцю копії десяти сумнівних розписок на суму 41000 грн.

ОСОБА_3 частково повернув йому визначену судом позику в гривнях, а саме 6 листопада 2014 року і 18 листопада 2016 року на загальну суму 9000 грн., що підтверджується відповідними розписками. Вказані кошти ОСОБА_3 передав йому через його доньку.

Розписки від 29 червня 2011 року, 2 серпня 2011 року, 8 вересня 2011 року, 16 листопада 2011 року, 19 квітня 2012 року, 27 грудня 2012 року, 5 вересня 2013 року, 27 грудня 2013 року він вважає сфальсифікованими і грошові кошти за цими розписками від боржника він не отримував.

Вважає, що відсутні правові підстави передбачені законом України «Про виконавче провадження», які б давали державному виконавцю обґрунтоване право для закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав, просив її задовольнити з підстав, вказаних вище.

Представник Соснівського відділу ДВС в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечувала, посилаючись на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження прийнята державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», є законною та обґрунтованою, а тому не може бути скасована.

Боржник ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні проти задоволення скарги заперечували, посилаючись на те, що ОСОБА_3 виконане рішення суду, яким з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти в сумі 42000 грн.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

За приписами статті 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ (частина друга статті 384 ЦПК України).

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК України з особливостями, встановленими статтею 386 ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржуються.

За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу (частина перша статті 387 ЦПК України).

Відповідно до ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі -

рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Соснівському відділі ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області знаходилося виконавче провадження №40306264 з примусового виконання виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 42000 грн. (постанова про відкриття виконавчого провадження від 7 жовтня 2013 року).

Постановою державного виконавця Соснівського відділу ДВС м. Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2 від 27 червня 2017 року закінчене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 42000 грн., на підставі п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з повним фактичним виконання рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім цього суд враховує, що відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на виконання рішення, яке виніс суд, є невідємною частиною «права на суд», а ефективний захист сторони у справі, а отже, і відновлення справедливості, передбачає зобовязання адміністративних органів виконувати рішення (наприклад, п.41 рішення у справі «Горнсбі проти Греції» від 19.03.97).

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною ОСОБА_4 України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Звертаючись до суду з скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження ОСОБА_1 в обгрунтування вимог своєї скарги зазначив, що ОСОБА_3 частково повернув йому визначену судом позику в гривнях, а саме 6 листопада 2014 року і 18 листопада 2016 року на загальну суму 9000 грн., що підтверджується відповідними розписками. Вказані кошти ОСОБА_3 передав йому через його доньку.

Розписки від 29 червня 2011 року, 2 серпня 2011 року, 8 вересня 2011 року, 16 листопада 2011 року, 19 квітня 2012 року, 27 грудня 2012 року, 5 вересня 2013 року, 27 грудня 2013 року він вважає сфальсифікованими і грошові кошти за цими розписками від боржника він не отримував.

Такі доводи ОСОБА_1 не можуть бути визнані обгрунтованими і такими, що дали б змогу задовольнити його вимоги, виходячи з наступного.

Під час розгляду справи, суду були надані оригінали від 29 червня 2011 року, 2 серпня 2011 року, 8 вересня 2011 року, 16 листопада 2011 року, 19 квітня 2012 року, 27 грудня 2012 року, 5 вересня 2013 року, 27 грудня 2013 року, 6 листопада 2014 року і 18 листопада 2016 року, за якими ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти сумі 41000 грн. в рахунок погашення боргу в розмірі 8000 доларів США.

В судовому засіданні ОСОБА_1 зазначив, що ним були складені лише розписки від 6 листопада 2014 року і 18 листопада 2016 року про отримання ним від ОСОБА_3 грошових коштів в сумі 9000 грн. Інші розписки він не складав, грошові кошти за ними не отримував, а тому вони є сфальсифікованими.

Разом з тим, під час розгляду справи, за заявою ОСОБА_3 було проведено судове почеркознавче дослідження.

Згідно висновку експертного дослідження Черкаського НДЕКЦ МВС №1/34 від 7 листопада 2017 року, рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_1 в розписці від 29 червня 2011 року, в розписці від 2 серпня 2011 року, в розписці № 8 від 27 грудня 2013 року, в розписці № 7 від 5 вересня 2013 року, в розписці № 4 від 16 листопада 2011 року, в розписці від 8 вересня 2011 року, в розписці № 5 від 19 квітня 2012 року, в розписці від 27 грудня 2012 року та рукописний текст та підписи від імені ОСОБА_1 в розписці №9 від 6 листопада 2014 року, в розписці №11 від 18 листопада 2016 року виконані однією особою.

За таких обставин суд приходить до висновку, що під час примусового виконання виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 42000 грн., ОСОБА_1, згідно вказаних розписок отримав від ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу 41000 грн.

При цьому суд враховує, що будь-яких інших грошових зобовязань між сторонами не існувало, що підтвердив в судовому засіданні й сам ОСОБА_1

В подальшому, згідно розпорядження державного виконавця №40306264 від 16 травня 2017 року на р/р 5311 в АТ «Ощадбанк» м. Черкаси, згідно з виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року для переказу ОСОБА_1 було зараховано 1000 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що згідно виконавчого листа №2-1475, виданого 8 листопада 2006 року Придніпровським районним судом м. Черкаси про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 боргу в сумі 42000 грн., ОСОБА_1 отримав 42000 грн., а тому рішення суду, на підставі якого виданий виконавчий документ є виконаним.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Як вбачається із встановлених обставин справи, державним виконавцем здійснено всі необхідні дії щодо дотримання процедури виконавчого провадження.

Суд вважає, що скаржником не надано суду будь-яких обгрунтованих доводів для задоволення скарги, крім того, матеріали справи містять докази, які спростовують посилання скаржника щодо незаконності винесення постанови про закінчення виконавчого провадження.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову в задоволення скарги.

На підставі викладеного, ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 386, 387 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Соснівського відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції про закінчення виконавчого провадження від 27 червня 2006 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі в 5 денний строк з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження, а в разі її оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо вона не буде скасована.

Головуючий:

Повний текст ухвали суду виготовлено 17 листопада 2017 року.

Головуючий: ОСОБА_4