Номер провадження: 22-ц/785/778/17
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т. С. Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.07.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за межі України посилаючись на те, що вона з 22.11.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу є неповнолітня дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 03.10.2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1.

07.11.2015 року позивачка уклала шлюб з громадянином Великобританії ОСОБА_8, що підтверджено копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2. У зв'язку з укладення шлюбу у позивачки виникла необхідність та можливість у проживанні та працевлаштуванні у Лондоні за місцем проживання чоловіка. Позивачка отримала від свого чоловіка згоду на проживання дочки у будинку, який належить йому на праві власності, та вирішила питання щодо свого працевлаштування. У зв'язку з необхідністю отримання згоди відповідача, позивачка звернулася до відповідача з проханням надати дозвіл на тимчасовий (з 15 серпня 2016 року по 17.02.2021 року) виїзд доньки у Великобританію, посилаючись на те, що тимчасове проживання та навчання у Великобританії буде сприяти її розвитку, навчанню та отриманню в подальшому гідної професії та заробітку.

Відповідач відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за межі України, а також від нотаріального посвідчення клопотання про оформлення проїзних документів дитини для тимчасового виїзду за кордон без поважних на те причин. Позивачка вважає, що відмова відповідача у наданні дозволу не відповідає інтересам дитини, які є пріоритетними у відносинах між батьками та дітьми.

Згідно уточненого позову ОСОБА_3 просила суд надати дозвіл на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку, для виїзду за кордон України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, надати дозвіл на тимчасовий багаторазовий виїзд особи, що не досягла16-річного віку, ОСОБА_4 для виїзду за кордон України (за межі України) у період з 01.01.2017 року по ІНФОРМАЦІЯ_3, на тимчасове місце проживання в країні - Великобританія, у супроводі матері ОСОБА_3, яка буде забезпечувати проїзд та перебування за кордоном своєї дочки, без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

Рішенням Примосрького районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково, надано дозвіл на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку, для виїзду за кордон України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2. Надано дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Великобританії строком на 1 (один) рік з моменту набрання рішенням законної сили малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу та супроводу батька дитини - ОСОБА_2. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважаючи рішення суду незаконним ОСОБА_3 звернулася до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить змінити рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року та задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційних скарг, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 п.3 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення.

Відповідно до п.1 ч.1,3 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 частково, суд помилково дійшов зазначеного висновку в частині визначення строку дозволу для тимчасового виїзду з України. Проте інші правовідносини з`ясував в повному обсязі та дійшов правильного висновку.

Судом встановлено, що позивачка з 22.11.2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого вони мають неповнолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

03.10.2006 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1.

За домовленістю між позивачкою та відповідачем їхня дочка залишилися проживати з позивачкою.

07.11.2015 року позивачка уклала шлюб з громадянином Великобританії ОСОБА_8, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2.

У зв'язку з укладення шлюбу у позивачки виникла необхідність та можливість у проживанні та працевлаштуванні у Лондоні за місцем проживання чоловіка. Позивачка отримала від свого чоловіка згоду на проживання дочки у будинку, який належить йому на праві власності, та вирішила питання щодо свого працевлаштування. Стосовно навчання дочки позивачка окремо зазначає, що нею отримано попередню згоду на зарахування дитини у коледж.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно до частини 3 статті 313 ЦК України: «Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними».

Відповідно до ч. 2 ст. 4ЗаконуУкраїни «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII вбачається за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Крім того, згідно з п. 4Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 вбачається виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

В той же час, згідно до змісту цих спеціальних норм ЦК та Закону передбачається, що дитина має право на виїзд при наявності дозволу на виїзд одного з батьків. Тобто ці норми не передбачають ніякі обмеження ні у часі (періоді) ні у кількості країн. Поряд з цим, в пункті 4 Правил зазначається про конкретну державу прямування та конкретний період часу перебування у цій державі, тобто разову поїздку.

Отже, для отримання позитивного рішення в суді стороні необхідно довести ті обставини, що виїзд дитини за кордон буде відповідати їхнім інтересам і надання дозволу сприятиме реалізації прав дітей. Доказами у даній справі є документи, що підтверджують наявність місця проживання, навчання для дитини.

Обов'язковим є зазначення періоду, на який надається дозвіл, а також визначення країн, для виїзду до яких дозвіл надається.

Згідно ст. 3 Конвенції про права дитини, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїздного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 зазначеного Закону України, оформлення проїздного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїздних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду.

Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 зі змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон.

Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта, проїздного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

За викладених обставин суд обгрунтовано дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування ч.1 ст. 18 Конвенції про права дитини.

Таким чином, надання дозволу на виготовлення проїзного документа особи, що не досягла 16-річного віку, для виїзду за кордон України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька ОСОБА_2, не є дозволом на перетинання кордону дитиною, а лише дає таку можливість за згоди батьків або за рішенням суду.

Щодо надання дозволу на багаторазовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні цієї частини позову та надав дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Великобританії строком на 1 (один) рік з моменту набрання рішенням законної сили малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, без дозволу та супроводу батька дитини - ОСОБА_2.

Проте, надаючи дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітній ОСОБА_4 строком на один рік суд помилково визначив цей строк, який на думку колегії суддів необхідно збільшити. Доцільним, обґрунтованим і законим на думку колегії суддів буде дозвіл на тимчасовий виїзд з України малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_3 строком на два роки, тому рішення в цій частині підлягає зміні.Посилання автора апеляційної скарги ОСОБА_2 на недоведеність та необґрунтованість судом необхідності надання дозволу на тимчасовий виїзд з України дочки з матірю, порушення його прав та обов'язків батька, невизначення судом конкретної дати перебування за кордоном, відсутність висновку органу опіки та піклування, як на підстави для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.1, 3 ч.1, п.1 ст.309, ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 18 жовтня 2016 року- змінити.

Викласти абзац третій резолютивної частини рішення в наступній редакції.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд з України до Великобританії строком на два роки з моменту набрання рішенням законної сили до 12 липня 2019 року малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 без дозволу та супроводу батька дитини ОСОБА_2 з метою тимчасового проживання.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік