АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Комаревцева Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним правочину.

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з даним позовом та ставив питання про визнання недійсним попереднього договору успутки права вимоги, укладений 16.06.2012 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 щодо передачі права вимоги згідно з договором пайової участі в будівництві № 0455/364-224 (р.) від 01.02.2008 року, укладеним між ОСОБА_6 і ТОВ «Консоль ЛТД» - на підставі ст. 230 ЦК Украйни, оскільки він був вчинений під впливом обману.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де ставив питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 у судовому засіданні не визнав апеляційну скаргу та просив суд відмовити у її задоволенні.

Відповідач ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленою про розгляд справи у судове засідання не з'явилася, поважність причин неявки суду не повідомила. Колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у її відсутність в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так судом при розгляді справи було встановлено, що 16.06.2012 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 був підписаний попередній договір уступки права вимоги. За яким позивач особисто передав відповідачу 30 000 доларів США відповідно до п. 2 договору.

ОСОБА_5 після повної оплати коштів за укладеним договором, 03.07.2012 року отримав від керівника балансоутримувача апартаментів - директора ПП фірми «Цар-Град-Буд» ключі від квартири (апартаментів) АДРЕСА_1 із картою MUL-T-LOCK № 008С48433411. Про що було складено відповідний акт приймання-передачі, в якому було зафіксовано, що передача ключів із картою відбулося на підставі договору про переуступку прав вимог від 16.06.2012 року, укладеному між пайовиком ОСОБА_6, який володів цією квартирою на підставі договору пайової участі в будівництві № 0455/364-224(р) від 01.02.2008 року з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД».

ОСОБА_5 19.11.2012 року уклав з представником балансоутримувача будинку АДРЕСА_1 договір № 35 про надання комунальних послуг.

Однак, реєстраційна служба Алуштинського міського управління юстиції АР Крим 02.04.2013 року зареєструвала право власності на зазначені вище апартаменти за ОСОБА_7

Рішенням Алуштинського міського суду АР Крим від 24.12.2013 року у справі № 101/3090/13-ц за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5 було зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_7 шляхом звільнення ним приміщення - апартаментів АДРЕСА_1 та вивезення з нього особистих речей. А також заборонено відповідачу ОСОБА_5 без згоди позивача перебувати в належному їй на праві власності нежитловому приміщенні та вчиняти будь-яке переобладнання.

Як зазначав позивач при зверненні до суду, підставою для цього стало рішення Апеляційного суду міста Києва від 03.06.2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення безпідставно отриманих коштів, штрафних санкцій, збитків та зобов'язання вчинити дії. За яким були визнані встановленими фактичні обставини по договору, відмовлено у задоволенні позову про стягненні зазначених грошових коштів, як безпідставно отриманих, на підставі ст. 1212 ЦК України. З підстав того що мало місце укладення попереднього договору від 16.06.2012 року, який не був визнаний недійсним. Тому звертаючись з даним позовом ставив питання про визнання недійсним попереднього договору уступки права вимоги від 16.06.2012 року, укладеним між ним та ОСОБА_6 з підстав визначених положеннями ст. 230 ЦК України.

Суд першої інстанції залишаючи позовні вимоги ОСОБА_5 без задоволення виходив з того, що позивач не довів в судовому засіданні обставин введення його відповідачами в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні правочину - договору уступки права вимоги, а саме визнання його недійсним у відповідності до положень ст. 230 ЦК України. Зазначаючи також, що позивач звернувся до суду із пропущенням строків позовної давності. Оскільки договір, який він просив визнати недійсним, був укладений 16.06.2012 року. Тобто, у позивача виникло право на звернення до суду починаючи з 16.06.2012 року по 17.06.2015 року (загальний строк позовної давності 3 роки). Окрім того, позивач 29.04.2013 року звернувся до правоохоронних органів з відповідною заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (кримінальне провадження № 0002066). На думку суду, якщо початок перебігу позовної давності з дати звернення з заявою до правоохоронних органів 29.04.2013 року, то строк позовної давності на звернення з даним позовом сплив 30.04.2016 року. Разом з тим, позивач не ставив питання про поновлення строку позовної давності, та поважних причин його пропуску не наводив.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою позивач зазначав про безпідставність не взяття судом першої інстанції до уваги того, що відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 знали, що відповідно до пункту 9.1. договору пайової участі у будівництві № 0455/364-224(р) від 01.02.2008 року вони не можуть уступати (продавати, передавати) свої майнові права та переводити обов'язки, які витікають з цього договору, третім особам, без письмової згоди на це забудовника. Крім того, факт протиправних дій відповідача ОСОБА_6 підтверджується листом забудовника на його ім'я від 17.12.2013 року. Також позивач вважав доведеним, що відповідачі знаючи про відсутність у них права переуступати свої права за договором пайової участі у будівництві № 0455/364-224(р) від 01.02.2008 року, навмисно замовчували ці обставини, які заздалегідь перешкоджали вчиненню правочинів, укладення яких у майбутньому передбачалося оскаржуваним попереднім договором, що має наслідки вчинення правочину під впливом обману. Про наявність таких обставин, позивачу стало відомо після отримання рішення Алуштинського міського суду АР Крим від 24.12.2013 у справі № 101/3090/13-п та з листа забудовника від 17.12.2013 року, у грудні 2013 року. Добросовісність з його боку та необізнаність про існуючі дійсні обставини, які перешкоджали вчиненню правочину, за яким право власності на нерухоме майно, а саме квартира (апартаменти) АДРЕСА_1, перейшло б до позивача, доводиться тим, що він сплатив відповідачам її вартість у сумі 73 000 доларів США та 165 440 національної валюти України.

Колегія суддів вважає, що зазначені вище доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи та постановленому судовому рішенні.

Так як відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 ЦК України), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктами 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочині недійсними» від 6.11.2009 року № 9, встановлено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Посилаючись на п. 9.1 угоди позивач вказував, що відповідачі були обізнані з тим, що не зможуть уступити свої права за договором пайової участі в будівництві3М 0455/364 -224(Р) від 01.02.2008 року, однак незважаючи на це вчинили договір та отримали кошти.

У той же час, колегія суддів вважає, що позивач був також обізнаний з таким положенням, адже за п. 1 попереднього договору уступки права вимоги було визначено, що ОСОБА_6 зобов'язувався в майбутньому не пізніше «01» серпня 2012 року укласти зі ОСОБА_5 та зі згоди ТОВ фірма «Консоль ЛТД», на власний розсуд, додатковий договір до договору пайової участі в будівництві № 0455/364-224 (р.) від 01.02.2008 року, чи договір уступки права вимоги, відповідно до якого ОСОБА_6 передає належне йому право вимоги згідно з договором пайової участі в будівництві № 0455/364-224 (р.) від 01.02.2008 року, а ОСОБА_5 приймає право вимоги, що належне ОСОБА_6 за договором пайової участі в будівництві №0455/364-224 (р.) від 01.02.2008 року, та сплачує ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 151 400 доларів США, що сплачується в еквіваленті в гривнях по офіційному курсу НБУ на день платежу.

Зазначений пункт договору вказував на необхідність отримання згоди третьої особи щодо можливого укладення договору уступки права вимоги.

Крім того, Кіровським РВ Дніпропетровського МУ м. Дніпропетровська Дніпропетровської області розслідувалось кримінальне провадження № 0002066 від 29.04.2013 року за заявою потерпілого ОСОБА_5 за ознаками злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, згідно якої невстановлені особи у період з 07.06.2012 року по 04.11.2012 року, знаходячись у м. Дніпропетровськ на пл. Петровського біля споруди залізничного вокзалу, діючи спільно, шляхом обману ОСОБА_5 під приводом продажу свого житла, розташованого в блок №2 будинку АДРЕСА_1 отримали від ОСОБА_5 грошові кошти у сумі 73 000 доларів США та 165 000 грн., після чого відмовились передавати у власність ОСОБА_5 вказане житло та не повернули йому грошові кошти, чим завдали останньому матеріального збитку у особливо великому розмірі.

06.12.2013 року вказане кримінальне провадження для подальшого розслідування направлено в СВ Алуштинського МВ ГУМВС України в АР Крим.

30.12.2013 року заступником начальника СВ Алуштинського МВ ГУМВС України в АР Крим винесена постанова про закриття кримінального провадження №0002066 від 29.04.2013 року у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно вказував на відсутність доказів на підтвердження умислу відповідачів щодо протиправних дій стосовно позивача.

Суд першої інстанції постановляючи рішення щодо відмови у задоволенні позову з підстав його недоведеності також вказував на необхідність відмови у задоволенні позову з підстав перебігу строків позовної давності, що не узгоджується з роз'ясненнями викладеними в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» . Так як встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову у позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

У зв'язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що постановлене судове рішення підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції на строки позовної давності.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін

Також, беручи до уваги те, що ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 вересня 2017 року було задоволено клопотання позивача (як особи, яка подала апеляційну скаргу) про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення у даній справі за його апеляційною скаргою на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року, то в силу вимог ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_5 підлягає до стягнення судовий збір на користь держави у розмірі 551,20 гривень.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року змінити виключивши з мотивувальної частини рішення посилання суду першої інстанції щодо застосування строків позовної давності.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 (п'ятсот п'ятдесят одну гривну двадцять копійок) гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: