Справа № 357/4055/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2017 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Кошель Б. І. ,

при секретарі - Антко О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по сплаті аліментів та додаткових витрат на малолітню дитину,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 11 грудня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на 28 лютого 2017 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 7823.58 грн. Позивачка просила суд стягнути з відповідача суму утвореної заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 7823,58 грн. та 21437.94 грн. неустойки(пені). Крім того, позивач вказує на те, що їхня спільна дитина ОСОБА_3 хворіє на нанізм соматогенного гнезу, затримання фізичного розвитку, аутизм, тому просить суд стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина в розмірі 5071 грн., що є 50% від суми 10142 грн., фактично понесених додаткових витрат на сина ОСОБА_3

В судове засідання позивачка не з? явилась, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, подав заяву в якій заявлені позовні вимоги визнав у повному обсязі.

Згідно з п.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, судом встановлено, що 11 грудня 2013 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області прийнято рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24 жовтня 2013 року до досягнення дитиною повноліття, що підтверджується відповідним рішенням суду. 23 липня 2016 року позивачка уклала шлюб з ОСОБА_6, в зв'язку з чим змінила прізвище на «ОСОБА_1». Станом на 28 лютого 2017 року у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 8865.58 грн., що підтверджується довідкою про нарахування аліментів №35657 від 01.08.2017 року, виданою Білоцерківським міським відділом ДВС ГТУЮ у Київській області. Вказана сума заборгованості відповідачем не оспорюється.

Позивачем надано розрахунок пені за простроченя спалти аліментів, яку визначено на рівні 21437.94 грн., що також не оспорюється відповідачем. Їхня спільна дитина ОСОБА_3 хворіє на нанізм соматогенного гнезу, затримання фізичного розвитку, аутизм, підтвердженням чого слугує відповідна медична документація. Враховуючи зазначене, позивач несе додаткові витрати на лікування та утримання спільного з відповідачем сина, що підтверджується оригіналами квитанцій. Таким чином, на відповідача покладено обов'язок відшкодувати позивачці суму утвореної заборгованості по сплаті аліментів з врахуванням пені, а також компенсувати їй половину додаткових витрат на лікування спільного сина ОСОБА_3.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання.

Отже, батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують матеріальної допомоги.

Цей обов'язок закріплений в Конституції України (статті 51, 52), а також в Сімейному кодексі України.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3 визначено, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів.

Отже, така відповідальність може бути застосована лише за наявності вини боржника, яку необхідно довести. Тобто, якщо заборгованість виникла з незалежних від останнього обставин (хвороба, помилка бухгалтера, фактична неможливість здійснювати виплати з інших поважних причин), пеню на неї нараховувати не можна.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього обов'язку буде різним, а тому кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Отже, пеня за прострочення зі сплати аліментів нараховується за кожним періодичним платежем окремо з дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, після чого розмір нарахованої пені за кожним щомісячним платежем підсумовується та визначається загальна сума пені за порушення аліментних зобов'язань.

Виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, то за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується наступним чином: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, а загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Самі такі правові висновки щодо обчислення розміру неустойки /пені/ викладені в постановах Верховного Суду України від 16.12.2015 року у справі № 6-2696цс15 та від 16.03.2016 року у справі № 6-300цс16.

В даному випадку суд виходить з того, що наявна вина відповідача у виникненні заборгованості по аліментах, оскільки він був обізнаний про рішення суду щодо стягнення з нього аліментів, зобов'язаний був його виконувати самостійно, оскільки він офіційно не працював.

Суд вважає, що вимоги позивачки про стягнення неустойки /пені/ за прострочення сплати аліментів є обґрунтованими. Разом із тим, розмір неустойки /пені/ визначений позивачкою ¬становить 21 437 грн 94 коп., про що надано відповідний розрахунок, крім того, судом приймається до уваги також визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Однак, відповідно до ч.1ст.196 СК України, розмір пені не може перевищувати 100 відсотків заборгованості, а тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів суд вважає доведеними та задовольняє їх у повному обсязі, а щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів - задовольняє частково.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина ОСОБА_3, то суд вказує на наступне.

У відповідності до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09).

Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування.

У відповідності з п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 10,60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами.

Так, медичними документами в матеріалах справи / виписками із медичної карти хворого, консультативними висновками та заключеннями спеціалістів/ стверджується, що малолітньому сину сторін Даніїлу встановлено діагноз: нанізм соматогенного ґенезу, затримка фізичного та психомовного розвитку, аутизм, стан після перенесеної правобічної позагоспітальної пневмонії.

В зв'язку з цим дитина потребує постійного обстеження та лікування.

Позивачем понесено витрати на лікування дитини, придбання необхідних ліків, медикаментів згідно лікарських призначень, на проведення обстежень, які рекомендовано лікарями, відповідно до наданих позивачем чеків з аптек, квитанцій на загальну суму 10142 грн.

Необхідність даних витрат підтверджено виписками з медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого, призначеннями лікарів, висновками спеціалістів.

Суд вважає, що розмір понесених позивачем витрат на лікування дитини, є обґрунтованим належними доказами та медичними документами, ці витрати належать до додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами, а саме: її хворобою, а тому відповідач зобов'язаний згідно норм діючого законодавства, на що вказано вище, також приймати участь у цих витратах.

Суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача половину понесених нею та підтверджених додаткових витрат на лікування дитини разово в сумі 5071 грн., що є 50% від суми 10142 грн.

Крім того, судом враховується, що питання щодо стягнення з відповідача додаткових витрат на лікування сина вже було предметом судового розгляду у справі №357/3293/16-ц. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 додаткові витрати на малолітнього сина ОСОБА_3 разово, в розмірі 2 418,69 грн. Вказане рішення набрало законної сили 26.05.2016 року.

Таким чином, заявлені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст.ст.79,88 ЦПК України на користь позивача з відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст.ст.180, 196 СК України, ст.ст.10,60,79,88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість по сплаті аліментів з врахуванням пені в сумі 17 731 грн. 16 коп. та додаткові витрати на малолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 5071 грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2,ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Б. І. Кошель