Провадження № 2/638/1644/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Дзержинський райсуд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарях Романової О.В., Підвисоцької А.М.

за участю :

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_7 « Про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення », третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради; та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 « Про виселення без надання іншого жилого приміщення », третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, -

ВСТАНОВИВ :

21.12.2016 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом до відповідача ОСОБА_7 « Про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення », в якому просить усунути перешкоди в користуванні квартирою розташованою за адресою АДРЕСА_1, шляхом вселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її неповнолітнього сина ОСОБА_6, зобов'язавши відповідача передати їм ключі від вхідних дверей квартири та не перешкоджати їм у здійсненні права користування вказаною квартирою. Крім того, просять стягнути з відповідача на їх користь сплачений ними судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. та допустити негайне виконання рішення.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що 19.02.1993 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_7 був укладений шлюб, від якого мають донька ОСОБА_2 Під час шлюбу, за спільні кошти подружжя ОСОБА_1М та ОСОБА_7 була придбана квартира № 03, розташована в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в м. Харкові, в якої, як члени родини зареєстровані сторони по справі : ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_2 та її малолітній син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З вересня 2015 року відповідач ОСОБА_7 у вказаній квартирі не проживав, і особистих речей не зберігав, не приймав участі в утриманні квартири та сплаті необхідних платежів.

07.12.2016 відповідач ОСОБА_7, без дозволу позивачів, проник у вищезазначену квартиру, змінив замки, а надати ключі відмовився, чим обмежив їх права у користуванні вказаним приміщенням та цінними речами, що зберігаються за вказаною адресою та є їх особистим майном.

Також позивачі зазначають, що вони неодноразово приходили у спірну квартиру, намагалися порозумітися з відповідачем, щоб він надав доступ до квартири та речей, що там зберігаються і не чинив перешкод їх проживанню, але відповідач ОСОБА_7 відмовляється надати їм доступ до квартири, тим самим перешкоджає користуватися спірним житловим приміщенням. ( а.с.а.с. 3-4 ).

Заперечуючи проти зазначених позовних вимог, 12.05.2017 відповідач ОСОБА_7 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 « Про виселення без надання іншого жилого приміщення », в якому просить виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітнього ОСОБА_6 з зазначеної спірної квартири № 03, розташованої в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги відповідач ОСОБА_7 обґрунтовує тим, що він є одноособовим власником квартири № 03, розташованої в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в м. Харкові, в якої разом з ним, зареєстровані його дружина ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2 та малолітній син останньої ОСОБА_6

З 19.02.1993 він перебуває у шлюбі з ОСОБА_1, на даний момент шлюбні відносини фактично припинилися, проживають окремо. В провадженні Дзержинського райсуду розглядається справа про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя.

З червня 2016 року відповідач ОСОБА_2 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_6 фактично не проживають у спірній квартирі.

Крім того, позивач за зустрічним позовом зазначив, що відповідач ОСОБА_1 має у власності житловий будинок загальною площею 349,40 кв.м., житловою площею 104,70 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Харківська обл., Харківський р., смт. Високий, провулок Сімферопольський, 24, а також квартиру загальною площею 116,5 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2.

18.11.2016 він не зміг потрапити до своєї власної квартири по зазначеній адресі через те, що були змінені замки, у звязку з чим 23.11.2016 була подана відповідна заява його представником до Шевченківського відділу Холодногірського ВП ГУ НП Х/О.

07.12.2016 в присутності дільничного інспектора ним були замінені вхідні замки до зазначеної квартири. Потрапивши до квартири, ОСОБА_7 виявив, що зникло його кошторисне майно та речі, які в ній зберігалися. Однак, 08.12.2016 ОСОБА_1 подала заяву до відділу поліції про те, що він змінив замки у квартирі нібито з метою незаконного заволодіння її власністю.

Також ОСОБА_7 вказує, що ОСОБА_1, реалізуючи свій зловмисний умисел на заволодіння його майном унеможливлює сумісне проживання з нею. Крім того, дружина та донька систематично здійснюють дії, якими псують жиле приміщення, шляхом намагання зламати замки на вхідних дверях квартири та увійти до жилого приміщення, проти чого він категорично проти. ( а.с.а.с. 38-39 ).

У судовому засіданні позивачі за первісним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали, просили відмовити в його задоволенні. При цьому наголошували на тому, що вони до теперішнього часу не мають можливості мешкати в спірної квартирі через перешкоди, які їм чинить відповідач. Зазначена квартира була придбана за власні кошти їх родини, для власних потреб. Зі згоди всіх членів сімї малолітній ОСОБА_6 разом з матірю також зареєстрований та мешкав у вказаній квартирі.

Представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, який діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності ( а.с. 64 ), у судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_2, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував, пояснив, що своїми діями відповідач безпідставно чинить перешкоди позивачу та її малолітньому сину в користуванні зазначеним спірним жилим приміщенням.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав право представляти свої інтереси в суді своєму представнику ОСОБА_4, який діє на підставі відповідної нотаріально посвідченої довіреності ( а.с. 63 ).

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги за основним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 не визнав, просив відмовити в її задоволенні, зустрічний позов ОСОБА_7 підтримав та просив його задовольнити, з підстав на які останній посилається в своєї позовної заяві. При цьому наголошував на тому, що спірна квартира була придбана за сумісні кошти родини сторін, для потреб їх сімї. Після того як дружина викрала належне ОСОБА_7 майно, останній змінив замки у вхідних дверях квартири та перешкоджає мешканню позивачів у спірному жилому приміщенні. З моменту заміни ОСОБА_7 дверних замків, а саме з 07.12.2016 у позивачів відсутній доступ у квартиру. Представник третьої особи органу опіки та піклування - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_5, який діє на підставі відповідної довіреності ( а.с. 84 ), у судовому засіданні зазначив, що в інтересах малолітнього ОСОБА_6, орган опіки та піклування вважає за недоцільне виселення малолітнього разом з матірю з спірного житлового приміщення, так як в такому разі будуть суттєво порушені законні права та інтереси малолітньої дитини. Тому малолітній ОСОБА_6, разом з матірю ОСОБА_2 підлягають вселенню у спірну квартиру.

Свідок ОСОБА_8, який є чоловіком позивача ОСОБА_2, у судовому засіданні щодо обставин зазначеної справи, дав пояснення, аналогічні поясненням співпозивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 Наголошуючи на тому, що саме з 07.12.2016 по теперішній час відповідач чинить перешкоди позивачам та його малолітньому сину у користування спірним жилим приміщенням, так як відповідач змінив замки на вхідних дверях квартири та не допускає позивачів до їх місця мешкання.

Суд, заслухавши пояснення позивачів, представників позивача, відповідача та третьої особи, свідка та дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов вважає таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_7 з 19.02.1993 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку - ОСОБА_2, яка в свою чергу має малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с.а.с. 5, 6, 7 ).

Також у судовому засіданні встановлено, що з 07.12.2016 подружжя ОСОБА_7 припинили фактичні шлюбні відносини, сумісно не мешкають та спільного господарства не ведуть.

Вказана обставина у судовому засіданні була визнана та не заперечувалась сторонами по справі.

Спірна квартира, розташована за адресою : АДРЕСА_3 належить відповідачу ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.09.2010. ( а.с.а.с. 7, 8, 9, 32 ).

У зазначеній квартирі зареєстровані : з 17.04.2012 позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_7; 3 17.12.2014 малолітній син позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідною довідкою ТОВ Фірта « Т.М.М. », копіями загальногромадянських паспортів сторін, відомостями наданими ОСОБА_9, УДМС України у Харківської області. ( а.с.а.с. 10, 12, 13, 19 ).

Також, судом встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, відповідач ОСОБА_7 чинить перешкоди позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітньому сину останньої у користуванні спірною квартирою, шляхом заміни замків на вхідних дверях та відмови надати позивачам можливості мешкати та користуватися зазначеним жилим приміщенням.

Зазначений факт у судовому засіданні, не заперечується сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З висновку органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради від 26.10.2017 за № 603 вбачається, що органом опіки та піклування визнано недоцільним виселення малолітнього ОСОБА_6 зі спірного приміщення, так як не відповідає інтересам дитини та порушує його житлові права. Крім того у вказаному висновку зазначено, що проживання дитини у спірному житлі підтверджено довідкою КЗОЗ « Харківська міська дитяча поліклініка № 4», в якій малолітній ОСОБА_6 перебуває під медичним спостереженням з дня свого народження. Також малолітній ОСОБА_6 відвідує Харківський приватний дошкільний навчальний заклад ясла-садок «ДЕК-АРТ», який розташований недалеко від місця проживання дитини за адресою: м. Харків, вул. Сумгаїтська, буд. № 3. Інформації про наявність у дитини житла, яке б належало йому на праві власності, не має. ( а.с.а.с. 61, 62, 82-83 ).

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Приписами ст. 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Аналогічні положення зазначені в приписах ст.ст. 368, 369 ЦК України, відповідно до яких спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно набуте подружжя за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом. Спільники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Згідно ч. 2 ст. 386, ст. 391 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою при вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника непотрібно . Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Аналогічні положення зазначені в приписах ст. 405 ЦК України, які встановлюють, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено в судовому засіданні, з вищевказаних доказів, відповідач ОСОБА_7 безпідставно чинить перешкоди позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 у вселенні та користуванні належним позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя, спірним жилим приміщенням, чим суттєво обмежують житлові права вказаних позивачів та малолітньої дитини, які були вселені у встановлено законом порядку, у зазначене жиле приміщення, як члени однієї з відповідачем родини. При цьому, судом зазначається, що у відповідача відсутні будь-які законні підстави перешкоджати у вселенні позивачам в спірне жиле приміщення.

В судовому засіданні був достовірно встановлений факт того, що відповідач чинить перешкоди позивачам та малолітньої дитині в користування спірною квартирою, так як на протязі тривалого часу зазначені позивачі не мають ключів від квартири, а відповідач відмовляється його їм надати.

Докази, які б спростовували вказані факти відповідачем ОСОБА_7 та його представником суду не надані. При цьому, в судовому засіданні представник відповідача підтвердив вказаний факт протидії з боку відповідача вселенню співпозивачів з малолітньою дитиною в спірну квартиру, що свідчить про те, що вказана особа своїми діями перешкоджає користуванню позивачем даним жилим приміщенням, що унеможливлює проживання останніх за містом своєї реєстрації.

Також в судовому засіданні встановлено, що співпозивач ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, крім спірної квартири іншого житла не має, тому вимушена мешкати з малолітньою дитиною тимчасово за іншою адресою. Тому, на думку суду, вказана обставина свідчить про те, що позивач ОСОБА_2 інтересу до спірного жилого приміщення не втратила, та відноситься до нього як до єдиного можливого свого постійного місця мешкання.

При таких обставинах, приймаючи до уваги наведене співпозивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітній син останньої ОСОБА_6 підлягають вселенню в спірне жиле приміщення, з покладанням на відповідача ОСОБА_7 обовязків : не чинити перешкод зазначеним особам у користуванні квартирою, надати ключі від вхідних дверей квартири.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, в частині виселення без надання іншого жилого приміщення співпозивачів з спірного жилого приміщення, судом зазначається наступне.

Згідно ч.1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно зі ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Статтею 110 ЖК України встановлено, що громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Право виселення без надання громадянину іншого жилого приміщення передбачено ст. 116 ЖК України, а саме, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно розяснення Пленуму Верховного Суду України (п.17 постанови від 12.04.1985 №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»), при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, які застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_7, в порушення ст. 60 ЦПК України, не надано жодного доказу на підтвердження не проживання співпозивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та малолітнього сина останньої ОСОБА_6 у спірній квартирі понад встановлені законодавством строки, без поважних причин та щодо не виконання обов'язків щодо спірного житлового приміщення як члена сімї власника, систематичного псування позивачами жилого приміщення, систематичного порушення правил спільного мешкання.

Крім того, згідно позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 30.11.16 у справі № 296/6485/15-ц, особа не втрачає право на користування жилим приміщенням, оскільки не проживала у спірному житловому приміщенні з поважних причин, зокрема, заміни без його відому та згоди вхідних дверей та замку.

Також судом зазначається на безпідставність посилання відповідача ОСОБА_7 у своєму зустрічному позові на приписи ст. 71 ЖК України, так як зазначеною статтею регламентуються житлові правовідносини саме наймачів жилих приміщень, а не власників, між тим, як в даному випадку спір вирішується щодо жилого приміщення яке належить позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, тому до зазначених правовідносин застосовуються норми ЦК України, зокрема приписи ст. 405 ЦК України.

Таким чином, зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 « Про виселення з квартири № 03, розташованої в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в м. Харкова, без надання іншого жилого приміщення », задоволенню не підлягає.

Суд також не вбачає підстав для допуску негайного виконання зазначеного рішення суду, так як правовідносини, які виникли між сторонам та є предмету спору, не передбачені в переліку підстав для негайного виконання судового рішення, відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України.

При зверненні з зазначеним позовом до суду співпозивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був сплачений судовий збір в розмірі 551,21 грн.

Відповідно вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі по 279,10 грн. кожному.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 267 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. ст. 9, 71,72, 109, 110, 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 60, 69, 70 СК України, ст.ст. 368, 369, 383, 386, 391?405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 до ОСОБА_7 «Про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення », третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та її малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартиру № 03, розташовану в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в Шевченківському районі м. Харкова,

зобовязавши ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 в користуванні квартирою № 03, розташованою в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в Шевченківському районі м. Харкова, видати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей вказаної квартири.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє також в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6 « Про виселення з квартири № 03, розташованої в будинку № 13 по вулиці Бакуліна в Шевченківському районі м. Харкова, без надання іншого жилого приміщення », третя особа Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 судові витрати :

- на користь ОСОБА_1 в розмірі 279 гривень 10 копійок;

- на користь ОСОБА_2 в розмірі 279 гривень 10 копійок.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Семіряд