Справа № 523/7871/17
Провадження №2/523/3448/17
"13" липня 2017 р. м. Одеса
Суворовський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого - судді Виноградової Н.В.
при секретарі Юденко А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови про накладення арешту на майно, -
До суду надійшов позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови про накладення арешту на майно.
Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, проти винесення заочного рішення в разі не явки відповідача не заперечує.
Відповідач та третя особа в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися, жодних клопотань, заперечень чи заяв на адресу суду не надавали.
Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів.
Вивчивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти і відповідні їм правовідносини, суд прийшов до наступного.
Встановлено, що 22 квітня 2006 року відповідно до договору дарування, ОСОБА_1 подарувала, а ОСОБА_2 прийняв в дар квартиру під номером 107 по вулиці Академіка Заболотного в місті Одесі.
25.04.2006 року згідно вимог чинного законодавства, договір дарування було зареєстровано в органах БТІ та РОН.
12.11.2007 року ОСОБА_2 помер.
Спадкоємцями майна померлого ОСОБА_2 стали його батьки: ОСОБА_1 та ОСОБА_3.
Через необхідність судового врегулювання правовідносин, що виникли з приводу спадкового майна ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. В рамках судового процесу сторонами було досягнуто мирової угоди.
Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 25 вересня 2008 року мирову угоду було затверджено. Судом було визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право власності в рівних частках на квартиру під № 107 по вулиці Академіка Заболотного будинок номер 35 в місті Одесі.
Ухвала набрала чинності 01.10.2008 року.

ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення зі спадкоємців ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 13.03.2007 року в сумі 350 782 грн. 32 коп., що еквівалентно 44000,14 доларів США.

12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» було укладено договір факторингу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2012 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було солідарно стягнуто на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.03.2007 року в сумі 350782 грн. 32 коп. Рішення набрало чинності 21.02.2012 р.

09 лютого 2012 року Суворовським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист.

20 серпня 2012 року представником ПАТ «УкрСиббанк» було подано заяву про відкриття виконавчого провадження та виконавчий лист до відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса.

22 серпня 2012 року постановою державного виконавця відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса було відкрито провадження по виконавчому листу № 2-1527/2-5468/11 від 12.04.2012 р. на виконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2012 р. у цивільній справі № 1527/2-5468/11 про стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ „УкрСиббанк грошових коштів у сумі 350782,32 грн.

08 жовтня 2012 року постановою державного виконавця відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса було накладено арешт на все майно що належить боржнику ОСОБА_1.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було погашено перед ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» заборгованість за кредитним договором №0 від 13.03.2007 року.

28 листопада 2012 року ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» направлено на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 повідомлення про анулювання боргу.

11 грудня 2012 року ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси заяву представника ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» задоволено та замінено стягувача у виконавчому провадженні по цивільній справі № 1527/2-5468/11 за позовом ПАТ «УкрСиббанка» до ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

22 березня 2013 року державним виконавцем відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження через повідомлення від ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» про анулювання боргу за договором про надання споживчого кредиту №0 від 13.03.2007 року, укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2.

Постанову від 08 жовтня 2012 року про накладення арешту на все майно що належить ОСОБА_1 державний виконавець не скасував.

01 вересня 2014 року помер ОСОБА_3.

Спадкоємцем майна померлого ОСОБА_3 є його дружина ОСОБА_1.

Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та подавши всі наявні в неї документи, що підтверджували права ОСОБА_3 на 1/2 частину квартири.

До складу спадщини увійшли всі права та обовязки ОСОБА_3, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а саме право власності на 1/2 частину квартири під № 107 по вулиці Академіка Заболотного будинок номер 35 в місті Одесі.

Проте приватним нотаріусом було повідомлено, що вона не може видати свідоцтво про право на спадщину, оскільки державна реєстрація права власності на частину квартири під № 107 по вулиці Академіка Заболотного будинок номер 35 в місті Одесі за ОСОБА_3 не була проведена, рекомендувано звернутися до суду.

25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Суворовського районного суду м. Одеси про визнання права власності в порядку спадкування після ОСОБА_3.

06 березня 2017 р. Суворовським районним судом м. Одеси було постановлено рішення, яким визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири під № 107 по вулиці Академіка Заболотного будинок номер 35 в місті Одесі в порядку спадкування після ОСОБА_3.

Рішення набрало чинності 17 березня 2017 року.

Позивачка в теперішній час є власником спадкового майна після ОСОБА_3, але через арешт всього належного їй майна її права на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном обмежені, оскільки не знято арешт.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, порушене право позивача підлягає захисту на підставі закону про захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, що передбачено ст. 391 ЦК України, згідно якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до абзацу 2 частини 2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ (далі - Закон № 606) державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно із статтею 32 Закону № 606, заходами примусового виконання рішень є: 1) : звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувану певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням. Відповідно до частини 1 статті 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно ївг «жас. полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно статті 57 Закону № 606, арешт майна боржника застосовується для забезпечення виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

З аналізу наведених положень Закону № 606 вбачається, що державний виконавець зобов'язаний вживати усіх необхідних заходів з метою примусового виконання рішення суду, в тому числі шляхом арешту майна.

При цьому виключний перелік підстав закінчення виконавчого провадження визначений статтею 49 Закону № 606. -

У відповідності до частини 1 статті 50 Закону № 606 у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, з державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Суд звертає увагу, що згідно частини 5 статті 60 Закону № 606 у випадку якщо виконавче провадження не завершено, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням.

З аналізу наведених положень Закону № 606 вбачається, що державний виконавець за власною ініціативою може зняти арешт з майна боржника тільки у випадках прямо передбачених законом чи за рішенням суду.

З огляду на зазначене, враховуючи що виконавче провадження № 33986105 завершено 22 березня 2013 року на підставі п. 8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у звязку з повним фактичним виконанням згідно виконавчого документа, обґрунтованим є висновок що за відсутності виконавчого провадження в межах якого можуть вчинятись виконавчі дії, відсутні і правові підстави існування арешту на все майно ОСОБА_1, оскільки арешт майна застосовується лише з метою примусового виконання виконавчого документу.

Таким чином, позивачка в теперішній час не є учасником виконавчого провадження але, через арешт майна, обмежені та порушуються майнові права ОСОБА_1 як власника, на вільне володіння, користування та розпоряджання своїм майном і звернення до суду з позовом з єдиним способом скасувати арешт на отримане нею у спадок майно.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір, що передбачено ч.2 та ч.3 ст. 60 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях згідно з ч.4 ст. 60 ЦПК України. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному зясуванню обставин по справі, розяснює їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи суд дійшов висновку щодо задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними позивачем.

Керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України,

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей Колект», третя особа: Суворовський відділ державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області про скасування постанови про накладення арешту на майно - задовольнити.

Зняти арешт та заборону відчуження майна, накладені постановою державного виконавця відділу ДВС Суворовського районного управління юстиції у м. Одеса від 08 жовтня 2012 року по виконавчому провадженню № 33986105 на все майно ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя