Справа №468/1046/17-ц 23.11.2017 23.11.2017 23.11.2017
Провадження №22-ц/784/2346/17
Cправа № 468/1046/17 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/2346/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_4

на рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року за позовом

ОСОБА_4

до

публічного акціонерного товариства «Альфа-банк»

про розірвання кредитних договорів,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ПАТ «Альфа-банк» про розірвання кредитних договорів.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що між ним та відповідачем укладено два кредитних договори: № 500527122 від 22 листопада 2014 року та № 500976489 від 28 квітня 2015 року, згідно яких він отримав кредити в розмірі 47 212 грн. 98 коп. та 42 506 грн. 02 коп. відповідно.

25 жовтня 2015 року приватний нотаріус за зверненням ПАТ «Альфа-банк» вчинив виконавчий напис з метою стягнення заборгованості з ОСОБА_4 за кредитним договором № 500527122 від 22 листопада 2014 року, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 46 835 грн. 70 коп., за відсотками 0,55 грн. та суми плати за вчинення виконавчого напису 3000 грн. За вказаним виконавчим написом 26 січня 2016 року відкрито виконавче провадження.

Позивач зазначав, що невиконання ним своїх обов'язків за вищевказаними договорами викликано світовою фінансовою кризою, яка на його думку є обставиною непереборної сили. Вимогу ПАТ «Альфа-банк» щодо дострокового повернення кредиту він вважає істотною зміною обставин, змісту договору щодо прав та обовязків сторін та строку його дії.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив розірвати кредитні договори № 50052712 від 22 листопада 2014 року та № 500976489 від 28 квітня 2015 року , укладені між ним та ПАТ «Альфа Банком».

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача,, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 2 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України).

Відповідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 22 листопада 2014 року між ПАТ«Альфа-банк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 500527122, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 47 212 грн. 98 коп. строком до 24 листопада 2019 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,01 % річних.

28 квітня 2015 року між цими ж сторонами укладено ще один кредитний договір № 500976489, за умовами якого позивач отримав кредит у розмірі 42 506 грн. 02 грн. строком до 29 квітня 2020 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15,99 % річних (а.с.5).

Згідно п. 2.6 розділу № 2 спірних кредитних договорів позичальник зобовязується повертати суму кредиту, сплачувати проценти за його користування та інші платежі щомісячно, рівними частинами в сумах та у терміни, визначених цими договорами відповідно до Графіків платежів, які є додатками до цих договорів.

З пункту 5 розділу № 2 обох договорів вбачається, що підписанням даних договорів позичальник свідчить про те, що:

- він ознайомлений у письмовій формі з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також будь-якою іншою інформацією, надання якої передбачено нормами ЗУ «Про захист прав споживачів» та нормативними документами НБУ, які йому розяснені, зрозумілі та не потребують додаткового тлумачення та з якими він цілком згодний.

У звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору, 25 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис, яким стягнуто на користь ПАТ «Альфа-банк» заборгованість за кредитним договором № 500527122 від 22 листопада 2014 року з ОСОБА_4 в сумі 46 835,70 грн. - заборгованість за кредитом та 0,55 грн. - відсотки за користування кредитом (а.с.9). Постановою головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції від 26 січня 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вищевказаного виконавчого напису, а постановою від 28 січня 2016 року накладено арешт на все майно ОСОБА_4 (а.с.8).

Звертаючись до суду з вимогами про розірвання зазначених кредитних договорів , ОСОБА_4 зазначав, що невиконання ним своїх обов'язків за кредитними договорами викликано світовою фінансовою кризою, яка на його думку є обставиною непереборної сили. За такого, вважав, що договори мають бути розірвані.

Разом з тим, відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно ст. 652 ЦК України, у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання. Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах. Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

При вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон пов'язує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин (п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Зі змісту оспорюваних договорів ( п. 5) вбачається, що перед укладанням кредитних договорів ОСОБА_4 був ознайомлений з усіма умовами кредитування, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг.

Зважаючи на викладене, посилання позивача на світову фінансову кризу не може бути підставою для розірвання кредитних договорів.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки, підстави наведені у позовній заяві не є доведеними та спрямовані на ухилення від виконання зобов'язання за кредитними договорами.

Доводи ОСОБА_4 , наведені в апеляційній скарзі про те, що судом не зясовано чи правомірно відповідачем було застосовано право на повернення кредиту достроково та пропуск ПАТ «Альфа банк» строку на предявлення до нього позову про стягнення кредитної заборгованості, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки не стосуються предмету даного спору.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 25 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.О. Шаманська

Судді О.О. Данилова

ОСОБА_6