Справа №442/3624/17
Провадження №2/442/1537/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

з участю секретаря - Малик О.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобич цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 59195,80 гривень за кредитним договором №б/н від 26.03.2008 року та судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 04.03.2011 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір на суму 5100 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно умов кредитного договору відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач взятих на себе зобовязань не виконав, а тому у нього виникла заборгованість у вищевказаному розмірі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву, в якій просить суд слухати справу у його відсутності, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи.

Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов слід задоволити частково, виходячи з наступного:

Матеріалами справи встановлено, що 04.03.2011 року між сторонами було укладено договір №б/н на підставі якого ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 5100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,5% на місяць на залишок заборгованості.

У п.2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства у встановлений строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до п.2.1.1.5.6 Умов надання банківських послуг у разі невиконання зобовязань за договором на вимогу банку виконати зобовязання з повернення кредиту (у тому числі й простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Згідно п.2.1.1.7.6 вищевказаних Умов при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

ОСОБА_1 не виконав взятих на себе кредитних зобовязань, у звязку з чим станом на 31.03.2017 року заборгованість за кредитним договором у нього становить 59195,80 грн., а саме: 5094,07 грн. заборгованість за кредитом, 47461,69 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 3345 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також штрафні санкції: 500 грн. штраф (фіксована частина), 2795,04 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до вимог ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до приписів ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором. Згідно умов вказаного кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник зобов'язаний: сплачувати заборгованість перед банком; сплачувати банку проценти за користування кредитом; сплачувати відповідну комісійну винагороду, та у випадку порушення зобов'язання, сплачувати відповідні штрафні санкції.

Разом з тим, статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Отже, стягнення неустойки обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням до суду, а починається окремо за кожен день, за який вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості вбачається, що нарахування пені має місце з 30.04.2014 року, а до суду позивач звернувся 16.05.2017 року, тобто нарахування пені має місце поза межами одного року з дня звернення до суду.

Однак, нормою ч.3 ст.267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Отже, виходячи із засад цивільного права, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року.

Заяв про сплив позовної давності і застосування наслідків її спливу позивач не звертався і суд за власною ініціативою позбавлений права її застосовування.

Разом з тим, відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Дана позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-2003цс15.

З огляду на вищевказане суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача штрафу в розмірі 500 грн. та 2795,04 грн. задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що з відповідача слід стягнути заборгованість за вищевказаним кредитним договором на загальну суму 55900,76 грн.

Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути в користь позивача 1600 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 197, 212, 214, 224 ЦПК України, ст.ст. 526, 530, 559, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» 55900,76 гривень заборгованості за кредитним договором та 1600 гривень судових витрат, а всього: 57500,76 гривень.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення з дня отримання такого.

Заочне рішення може бути переглянуте Дрогобицьким міськрайонним судом, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В. Крамар