Ухвала

іменем україни

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «Надра», товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп», товариства з обмеженою відповідальністю «УКГ Фінанс», третя особа - ОСОБА_5, про визнання договору розірваним, стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2016 року,

встановила:

У травні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра»), товариства з обмеженою відповідальністю «Кредит Колекшн Груп» (далі - ТОВ «Кредит Колекшн Груп»), товариства з обмеженою відповідальністю «УКГ Фінанс (далі - ТОВ «УКГ Фінанс»), мотивуючи тим, що за умовами договору на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 28 грудня 2006 року, укладеного між нею та ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», їй було надано кредит у вигляді ліміту в розмірі 5 000 грн на умовах, визначених договором, строком на 1 рік. У січні 2008 року вона погасила всі платежі за кредитом. Працівник банку пояснив їй, що заяву на закриття кредитної картки писати не треба, оскільки строк дії картки закінчився. Починаючи з січня 2009 року від ТОВ «Кредит Колекшн Груп» їй почали надходити листи з вимогами сплатити заборгованість за кредитним договором.

Вважала такі дії неправомірними, оскільки заборгованості вона не має.

Ураховуючи наведене, позивач просила визнати договір від 20 грудня 2006 року, укладений між нею та ПАТ КБ «Надра», розірваним, стягнути солідарно з ПАТ КБ «Надра», ТОВ «Кредит Колекшн Груп», ТОВ УКГ «Фінанс» моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду від 12 квітня 2016 року, позов задоволено.

Визнано договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки від 20 грудня 2006 року, укладений між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_3, розірваним.

Стягнуто солідарно з ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «Кредит Колекшн Груп», ТОВ «УКГ Фінанс» на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі

20 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня 2016 року заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2015 року в частині солідарного стягнення з ТОВ «УКГ Фінанс» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди, державного мита та витрат на інформаційно-технічне забезпечення скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи заочне рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з ТОВ «УКГ Фінанс» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вимог, апеляційний суд виходив із відсутності відомостей щодо ОСОБА_3, як боржника за кредитним договором від 28 грудня 2006 року, переданих

ПАТ КБ «Надра» ТОВ «УКГ Фінанс», згідно договору за реєстром боржників від 2 квітня 2015 року.

В іншій частині заочне рішення місцевого суду не оскаржувалось, тому не перевірялось апеляційним судом.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна, виходячи з наступного.

Установлено, що 20 грудня 2006 року між ВАТ «КБ «Надра», яке переіменоване на ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_3 було укладено договір на відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки на суму

5 000 грн, зі сплатою 36 % річних, строком на один рік.

Відповідно до п. 9.4.7 договору держатель картки зобов'язаний повернути картку банку при розірванні чи закінченні терміну дії договору, а також за вимогою банку.

Відповідно до п. 10.2 договору, якщо держатель не повідомив про бажання розірвати (припинити) договір за 20 календарних днів до закінчення строку дії основної картки, картка автоматично перевиписується банком, а договір вважається продовженим на наступний строк.

Відповідно до п. 8.8 договору клієнт несе відповідальність за виконання умов договору.

Постановою Нікопольського міськрайонного суду від 28 квітня

2011 року ОСОБА_5 звільнено від кримінальної відповідальності за

ч. 1 ст. 190 КК України у зв'язку з закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальна справа по обвинуваченню ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 190 КК України закрита.

З наведеної постанови вбачається, що менеджер ВАТ «КБ «Надра» ОСОБА_5 обвинувачувався в скоєнні злочину, передбаченого

ч. 1 ст. 190 КК України, що саме останній оформив кредитну картку на ім'я ОСОБА_3 на суму кредиту 5 000 грн і користувався нею.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що з грудня

2012 року по 2015 рік включно працівники ПАТ «КБ «Надра», ТОВ «Кредит Колекшн Груп» та ТОВ «УКГ Фінанс» її постійно турбували та вимагали погасити неіснуючий борг по кредиту. Такі дії зі сторони відповідачів завдали їй моральної шкоди, яку просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Приписами ч. 1 ст. 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

За змістом ст. ст. 23 та 1167 ЦК України, згідно із якими, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають:наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відносини щодо відповідальності за шкоду, спільно заподіяну кількома особами, регулюються ст. 1190 ЦК України, відповідно до якої особи, які спільно заподіяли шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Аналіз зазначеної норми матеріального права свідчить про те, що особи, які спільно заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Для настання солідарної відповідальності при заподіянні шкоди злочином, вчиненим двома або кількома особами, необхідно встановити, що діяння заподіювачів шкоди були об'єднані спільним злочинним наміром, а заподіяна ними шкода стала наслідком їхніх спільних дій.

У справі, рішення в якій переглядається, суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення про відмову в позові до ТОВ «УКГ Фінанс», обґрунтовував наступними встановленими фактичними обставинами справи.

Апеляційним судом установлено, що 2 квітня 2015 року між ПАТ «КБ Надра» та ТОВ «УКГ «Фінанс» укладено договір про надання юридичних послуг, відповідно до умов якого останнє зобов'язалося на замовлення

ПАТ «КБ «Надра» надати послуги щодо проведення допустимих чинним законодавством України дій, спрямованих на повернення заборгованості боржників замовника.

У п. 6.3 вказаного договору сторони погодили, що виконавець не несе відповідальності за наслідки, пов'язані із наданням замовником інформації, що не відображає дійсності обставин виникнення заборгованості, недостовірної інформації про боржника.

Встановивши, що ТОВ «УКГ «Фінанс» не заперечувало своїх дій по періодичному інформуванню позивача щодо наявності заборгованості, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про передчасність задоволення місцевим судом позовних вимог до ТОВ «УКГ «Фінанс», оскільки не перевірено правомірність дій останнього, тобто допустив суперечності.

Крім того, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Так, за положеннями ст. 215 ЦПК України мотивувальна частина рішення суду має містити, зокрема, назву, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

Проте, апеляційний суд обмежившись посиланням на норму ст. 213 ЦПК України не навів жодної норми матеріального права, якою керувався при вирішення спору, у рішенні не навів правові підстави скасування рішення місцевого суду, зокрема не зазначив, які норми матеріального або процесуального закону були порушенні судом першої інстанції при вирішення позовних вимог до ТОВ «УКГ «Фінанс».

Ураховуючи наведене рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 7 червня

2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:М.К. Гримич О.І. Євтушенко О.В. Кафідова

І.М. Фаловська