Справа № 380/392/17 Головуючий у І інстанції Лісовенко П. І.
Провадження № 22-ц/780/3310/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 01.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Яворського А.М.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 травня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитним договором №226-003/07Р.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у лютому 2017 року позовач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПравексБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №226-003/07Р від 17.09.2007 року в розмірі 46790,69 доларів США, з яких: кредит - 31252,24 доларів США, проценти - 15538,45 доларів США, та судові витрати в розмірі 18009,40грн., вказуючи, що відповідачі добровільно не виконують договірні зобов'язання по кредитному договору та договору поруки.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 13 травня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором №226-003/07Р від 17.09.2007 року в розмірі 40 512,21 доларів США, з яких: кредит в сумі 29626 доларів США, проценти в сумі 10886,21 доларів США. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судовий збір в сумі по 7965 гривень 00 копійок з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Правекс-банк».

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що на її думку, строк позовної давності щодо вимог про стягнення заборгованості по даному кредиту розпочався 10 лютого 2013 року, не зупинявся, не переривався, та закінчився 10 лютого 2016 року. Таким чином, банк, звернувшись до суду із позовом у лютому 2017 року строк позовної давності пропустив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов'язків якого є ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК», був укладений кредитний договір № 226-003/07Р, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 40 000 доларів строком до 17.09.2032 року зі сплатою 12,49% річних.

В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки № 226-003/07Р від 19.09.2007 року. За умовами вказаного договору, поручитель зобов'язався нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання Позичальником в повному обсязі зобов'язань за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу за кредитом.

Банк належним чином виконав свої зобов'язання, надавши позичальнику кредитні кошти в сумі 40 000 доларів США.

За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена, згідно розрахунку, станом на 29.11.2016 року така заборгованість становить 46 790,69 доларів США, з яких: 31 252,24 долари США - заборгованість по кредиту; 15 538,45 доларів США - проценти за користування кредитними коштами.

Як вбачається із п. 4.1. Кредитного договору, позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом рівними частинами в сумі 133 долари США щомісяця, до 10 числа наступного місяця.

Як зазначено у п. 4.4. Кредитного договору, сторони дійшли згоди, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом, строк користування кредитом припиняється достроково, на 10-1 день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом банк письмово повідомляє позичальника.

Відповідно до п. 7.1.4 кредитного договору, банк має право, у разі виникнення подій, зазначених у п. 4.4. даного Договору, достроково стягнути заборгованість у повному обсязі.

З матеріалів справи не вбачається, що строк користування кредитом було припинено у відповідності до вимог п. 4.4 Кредитного договору, оскільки відповідачем не надано доказів направлення Банком письмового повідомлення позичальнику про припинення строку користування кредитом.

З огляду на вказані обставини, помилковими є посилання апеляційної скарги на те, що строк позовної давності слід обчислювати із лютого 2013 року.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так з матеріалів справи вбачається, що сторонами Договору № 226-003/07Р від 1709.2007 року визначено кінцевий термін виконання зобов"язання позичальником 17.09.2032 року згідно до п. 1.2 Кредитного договору № 226-003/07Р, тому враховуючи відсутність доказів підтверджуючих дострокове припинення строку користування кредитними коштами, Банк, звернувшись до суду у лютому 2017 року, не порушив строку, визначеного ст. 257 ЦК України.

Крім того колегія суддів враховує, що відповідно до частини першої статі 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апелянта про порушення норм процесуального законодавства є безпідставними та необґрунтованими, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Тетіївського районного суду Київської області від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: