УхвалА

іменем україни

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до комунального комерційного унітарного підприємства «Фінансова компанія «Житло-інвест» головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про захист прав споживачів, визнання положень договору недійсними за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 29 вересня 2009 року між нею та комунальним комерційним унітарним підприємством «Фінансова компанія «Житло-інвест» головного управління житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (далі - КП «Фінансова компанія «Житло-інвест») укладено договір про участь у фінансуванні будівництва, за умовами якого об'єктом інвестування є квартира АДРЕСА_1.

У п. 1.4 вказаного договору про участь у фінансуванні будівництва передбачено запланований термін введення об'єкта будівництва до експлуатації - 2 квартал 2010 року та право підприємства на зміну терміну введення об'єкта будівництва до експлуатації. Пунктом 5.5 зазначеного договору передбачено, що у разі несвоєчасного введення об'єкта будівництва до експлуатації, фінансова компанія сплачує довірителю неустойку. Додатковою угодою № 1 до договору про участь у фінансуванні будівництва від 25 лютого 2010 року внесено зміни до вказаного договору, а саме змінено термін введення до експлуатації зазначеного житлового будинку до ІV кварталу 2010 року та внесено зміни до графіку внесення довірителем коштів до фонду фінансування будівництва. Вона у строк, передбачений договором, повністю сплатила кошти за вартість квартири у розмірі 297 770 грн 22 коп., тобто у повному обсязі виконала взяті на себе зобов'язання за договором. Проте підприємством не виконано умови спірного договору від 29 вересня 2009 року, оскільки не введено до експлуатації у встановлений строк вищевказаний будинок. Унаслідок цього вважала, що пп. 1.4, 5.5 договору про участь у фінансуванні будівництва суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 654 ЦК України.

З урахуванням наведеного на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України ОСОБА_4 просила суд визнати пп. 1.4, 5.5 договору про участь у фінансуванні будівництва від 29 вересня 2009 року недійсними.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й направити справу на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про те, що відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України не введення об'єкту інвестування до експлуатації не є підставою для визнання окремих умов договору про участь у фінансуванні будівництва недійсними. Крім того, позивачкою не надано належних та допустимих доказів, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України), про те, що згідно зі ст. ст. 18, 21 Закону України «Про захист прав споживачів» спірні пункти договору про участь у фінансуванні будівництва є несправедливими та порушують її права як споживача, так як умовами договору передбачено права позивачки та відповідні механізми захисту її порушених прав.

Суди дійшли вірного висновку про те, що відповідно до ст. 6, 627 ЦК України сторони у спірному договорі врегулювали свої відносини, погодили його умови, визначили, права обов'язки та відповідальність, з чим позивачка була ознайомлена й погодилась, що підтверджується її підписом у договорі про участь у фінансуванні будівництва.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.П. Штелик