Справа № 149/3256/16-ц
Провадження №2/149/121/17
Номер рядка звіту 42
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11.07.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

з участю секретаря Лисої В.В.,

позивача ОСОБА_1, представника адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про вселення у житловий будинок,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подав до Хмільницького міськрайонного суду позов до ОСОБА_3 про вселення у житловий будинок. Позовні вимоги мотивує тим, що 18.10.1981 року він уклав шлюб з ОСОБА_3 Після одруження вони проживали в місті Хмільнику, позивач процював на підприємстві і вже мав отримати квартиру згідно черги на житло. В цей час померли батьки його дружини, які проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. Дружина запропонувала відмовитись від отримання квартири та переїхати проживати у будинок її батьків в с. Жданівку Хмільницького району, що знаходиться по вул. П.Морозова, 21. ОСОБА_1 погодився та за власний рахунок зробив у вищезазначеному будинку ремонт, провів газ до будинку. Під час спільного проживання протягом останніх кількох років між ними стосунки погрішилися. В березні 2016 року ОСОБА_3 вирішила розлучитися із позивачем та звернулася до Хмільницького міськрайонного суду. 29 березня 2016 року шлюб Хмільницьким міськрайонним судом було розірвано. Після того відповідачка змінила замки на вхідних дверях будинку та позбавила ОСОБА_1 можливості проживати в будинку, в якому позивач був прописаний та проживав від 1986 року. На сьогодняшній день ОСОБА_1 не має постійного місця проживання, вимушений тимчасово проживати у своєї сестри, чим спричиняє їй незручності. У зв"язку із скрутним матеріальним становищем та за станом здоров"я ОСОБА_1 не має можливості знімати квартиру Оскільки іншого житла позивач не має, то він вимушений звернутись до суду з цим позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задоволити. При цьому ОСОБА_1 пояснив, що після того, як він став інвалідом, його дружина та діти почали до нього погано ставитися. В березні 2016 року по ініціативі дружини вони розлучилися пісял чого ОСОБА_3 не пустила його до будинку, в якому він зареєстрований і проживає з 1986 року. Вона замінила замки на вхідних дверях, а до будинку привела іншого чоловіка. Він не має постійного місця проживання, певний час проживав у сестри, взимку в інтернаті в селі Уланів, а тепер фактично живе в автомобілі, який отримав як інвалід. Він є інвалідом через трудове каліцтво, переніс інсульт, потребувє нормальних умов для проживання, а його незаконно вигнали з будинку і не пускають.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник позов не визнали, просили у позові відмовити. Відповідач ОСОБА_3 пояснила, що вона ОСОБА_1 з будинку не виганяла, а він сам вирішив проживати в іншому місці. Він намірів повернутись не проявляв. Він зловживає спиртними напоями і своєю поведінкою налаштував проти себе своїх рідних дітей, які з ним жити не хочуть.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 являється їхнім батьком, який проживав з мамою поки вони перебували у шлюбі, у них завжди виникали сварки та скандали, мама викликала поліцію. Батька вони не виганяли, він сам пішов з дому, оскільки батьки розірвали шлюб. До батька ставляться негативно через його поведінку та ставлення до них та мами і не бажають, щоб батько проживав у будинку матері.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила про те, що між ОСОБА_1 та його дружиною ОСОБА_3 на грунті сімейних відносин іноді виникали конфліктні ситуації. ОСОБА_1 інвалід, потребує догляду. Його відповідач перестала пускати до будинку, після чого він проживав деякий час в літній кухні.

Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

З 18.10.1981 року по 29.03.2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі. Відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований по вул. П.Морозова, 21, в с. Жданівка Хмільницького району Вінницької області. Вказані обставини сторонами визнаються.

Відповідно до довідки Жданівської сільської ради Хмільницького району від 11.04.2016 року № 827, ОСОБА_1 з 31.07.1986 року проживає та зареєстрований за адресою - вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району (а.с. 4).

ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи ( трудове каліцтво ), що підтверджується копією пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 серії ААЇ № 267937 (а.с. 6).

Відповідно акту обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина ОСОБА_1, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1 від 25.04.2016 року, складеного комісією у складі: сільського голови - ОСОБА_8, секретаря сільської ради ОСОБА_9, депутата сільської ради ОСОБА_10, ОСОБА_1 зареєстрований та проживає за адресою - с. Жданівка Хмільницького району Вінницької області, вул. П.Морозова, 21, з 1986 року. На даний час з дружиною ОСОБА_3 розлучений та знаходиться в неприязних відносинах. Колишня дружина в будинок його проживати не допускає, він проживає в літній кухні, в умовах непридатних для проживання. Вхід з вулиці закритий на замок, до свого помешкання гр. ОСОБА_1 заходить з сусідської сторони. На зауваження комісії гр. ОСОБА_3 щодо надання можливості для належних умов проживання колишнього чоловіка реагує агресивно (а.с. 5).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом ІІ групи ( трудове каліцтво), відповідач ОСОБА_3 не допускає ОСОБА_1 до будинку, який знаходиться по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, в якому ОСОБА_1 проживав та зареєстрований з 31.07.1986 року.

Пояснення свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 встановлених судом обставин не спростовують. Також суд враховує, що вказані свідки, які є дітьми позивача та відповідача, перебувають у неприязних стосунках з батьком - позивачем у справі ОСОБА_1, а тому їх показання в тій частині, що позивач сам залишив будинок, викликають сумнів в їх правдивості, так як вони прямо заінтересовані в результатах судового розгляду на користь відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше,як на підставі закону і за рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно статті 9, частин 3, 4 статті 157 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, а виселення колишнього члена сімї власника провадиться у судовому порядку. Проаналізувавши зазначені норми закону, повно та всебічно з'ясувавши встановлені факти та обставини, які стосуються предмету доказування, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих у справі доказів, та встановивши, що відповідач ОСОБА_3 є власником житлового будинку, який розташований по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, що позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу відповідно до положень ст. 156 ЖК України має право користуватися вказаним житловим будинком, так як він вселився туди як член сім"ї власника будинку, проживав там та був зареєстрований за згодою власника ОСОБА_3, яка на той час перебувала з позивачем в зареєстрованому шлюбі, а з часу розлучення позивач має право проживати в житловому будинку, як колишній член сімї власника будинку, позивач не визнаний судом таким, що втратив право на користування спірним житловим будинком, іншого житла для свого проживання він немає, тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 про вселення в житловий будинок, який розташований по вул. П.Морозова, 21, с. Жданівка Хмільницького району, ґрунтуються на вимогах закону та підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,60,80,88,213,215,223,294 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 у житловий будинок № 21 по вул. П.Морозова, село Жданівка Хмільницького району Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_3 до державного бюджету України 551,20 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний суд на протязі 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В. О.