У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Товариства з додатковою відповідальністю «Будівельні матеріали» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати грошових коштів при звільненні, відшкодування моральних збитків, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що з 01 квітня 2011 року по 01 жовтня 2013 року він працював на посаді менеджера з охорони праці у Товаристві з додатковою відповідальністю «Будівельні матеріали» (далі - ТДВ «Будівельні матеріали»). При звільненні йому не було виплачено заробітну плату і це було встановлено рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року у справі № 607/8855/14-ц, яке частково було змінено рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року у частині конкретних сум заборгованості.

Дане судове рішення не виконано відповідачем, тому посилаючись на ст. 117 КЗпП України та з урахуванням уточнення позовних вимог, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за час затримки її виплати за період з 25 березня по 25 листопада 2015 року у сумі 14 400 грн.; інфляційні нарахування та 3 % за користування грошима в сумі 17 543 грн 37 коп.; невиплачену заробітну плату та відпускні на день звільнення, які встановлені рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року, що відповідно становить: 133 659 грн 09 коп. та 1 133 грн 35 коп.; інфляційних нарахувань та 3 % річних на 32 100 грн., що відповідно становить: 5 453 грн 37 коп. та 689 грн 70 коп. та у рахунок відшкодування моральної шкоди 2 000 грн.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ТДВ «Будівельні матеріали» на користь ОСОБА_6 14 400 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 1 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції змінено в частині стягнення заробітної плати та зменшено її суму з 14 400 грн до 6 019 грн 70 коп.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 01 квітня 2011 року по 01 жовтня 2013 року ОСОБА_6 працював на посаді менеджера з охорони праці у ТДВ «Будівельні матеріали».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року у справі № 607/8855/14-ц змінено формулювання звільнення ОСОБА_6 з посади менеджера з охорони праці у ТДВ «Будівельні матеріали» 01 жовтня 2013 року, зазначено, що він звільнений за ч. 3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Стягнуто з ТДВ «Будівельні матеріали» на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в сумі 38 899 грн 81 коп.; вихідну допомогу у сумі 15 000 грн.; компенсацію за невикористані відпустки у сумі 9 984 грн 12 коп.; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати у сумі 60 000 грн та у рахунок відшкодування моральної шкоди 9 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 грудня 2014 року змінено, зменшено суми стягнення з ТДВ «Будівельні матеріали» на користь ОСОБА_6, а саме: заборгованості по заробітній платі із 38 899 грн 81 коп. до 8 063 грн 37 коп. з обов'язковим відрахуванням платежів в дохід держави; компенсацію за невикористані відпустки з 9 984 грн 12 коп. до 4 080 грн з обов'язковим відрахуванням платежів в дохід держави; середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати із 60 000 грн до 32 100 грн з обов'язковим відрахуванням платежів в дохід держави; вихідної допомоги із 15 000 грн до 5 400 грн та моральної шкоди із 9 000 грн до 2 000 грн. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

Як вбачається рішення апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року, судом встановлено, що ОСОБА_6 згідно з штатним розписом з 01 січня 2013 року був встановлений місячний посадовий оклад у розмірі 1800 грн.

Згідно з табеля обліку робочого часу в серпні 2013 року ОСОБА_6 відпрацював 21 (84 годин - по 4 години кожного дня). За що ОСОБА_6 було нараховано 600 грн заробітної плати. В табелі обліку робочого часу за серпень 2013 року відображено, що ОСОБА_6 працював неповний робочий день (по чотири години кожного дня).

У вересні 2013 року згідно з табелю обліку робочого часу ОСОБА_6 відпрацював 2 (4 години: по дві години працювали 02 та 16 вересня), за які йому було нараховано 28 грн 57 коп. заробітної плати. З 3-го по 13-те вересня у табелі обліку використання робочого часу навпроти прізвища ОСОБА_6 проставлена неявка з нез'ясованих причин, а з 17 вересня 2013 року по 30 вересня 2013 року ОСОБА_6 хворів, що підтверджується листком непрацездатності № 171296.

14 квітня 2016 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області Санжара О.М. прийнято постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 607/8855/14-ц, виданого 13 липня 2015 року Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області, у зв'язку із його виконанням (а. с. 230).

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави вважати, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, невиконання рішення суду про стягнення на користь звільненого працівника недоплаченої заробітної плати є підставою для покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, за весь період невиплати цієї заробітної плати, оскільки вимоги звільненого працівника щодо її виплати є трудовим спором і регулюються нормами трудового права.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 грудня 2016 року у справі № 6-788цс16, яка розглянута ним у порядку глави 3 розділу V ЦПК України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі -Порядок), пунктом 8 якого передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Із акта перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкове державне соціальне страхування № 19-16-38/003, проведеного Державною службою України з питань праці Управління держпраці у Тернопільській області, вбачається, що ОСОБА_6 за період серпень - вересень 2013 року відпрацьовано 23 робочі дні (88 годин) та виплачено 814 грн 32 коп. заробітної плати.

Таким чином, середньоденний заробіток позивача на час його звільнення 01 жовтня 2013 року становить 35 грн 41 коп. (814 грн 32 коп./ 23 = 35 грн 41 коп).

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, апеляційний суд правильно провів розрахунок середньоденного заробітку позивача відповідно до п. 8 Порядку та зменшив його розмір до 6 019 грн 70 коп.

Щодо доводів касаційної скарги про те, що розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 березня по 25 листопада 2015 рокутреба проводити виходячи з розміру посадового окладу позивача 1 800 грн., як це було здійснено у рішенні апеляційного суду Тернопільської області від 25 березня 2015 року при визначені розміру за період з 29 жовтня 2013 року по 25 березня 2015 року, то колегія суддів вважає, що оскаржуваному рішенні суд апеляційної інстанції правильно провів розрахунок середньоденного заробітку відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати.

Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Вирішення по суті інших позовних вимог не було предметом апеляційного оскарження та не оскаржується в суді касаційної інстанції, тому в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інтонації не переглядається.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування у цій частині вимог не встановлено.

Керуючись ст. ст. 3335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Тернопільської області від 19 квітня 2016 року в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова