РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року. м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого Притуляка С.А.

при секретарі Коверченковій М.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2

представника третьої особи - Баженова О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Добропільської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтував наступними обставинами. 13 серпня 2012 року рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області, яке набрало законної сили, було розірвано шлюб між ОСОБА_1, та ОСОБА_2. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Після розірвання шлюбу, відповідач переїхала від позивача забравши з собою дитину та почала проживати з іншим чоловіком, 8 березня 2014 року відповідач, завезла сина до позивача, з проханням, щоб він залишився переночувати, та пообіцяла забрати його наступного дня. Однак з вказаного часу жодного разу не відвідала дитину, життям сина не цікавилася. Просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 усіх доходів. Але не менш, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав, просив суд задовольнити вимоги в повному обсязі та надав суду пояснення аналогічні, викладеним в позовній заяві. Також зазначив, що відповідач протягом тривалого часу взагалі не цікавилася дитиною, не приймала участі у її утриманні та вихованні.

Відповідач у судовому засіданні проти заявлених позовних вимог заперечувала, зазначила, що бажає брати участь у вихованні дитини, спілкуватися з нею. Деякий час вона не приїздила до дитини, оскільки була на заробітках. Наразі вона з чоловіком зробила ремонт в будинку, може брати дитину до себе. Крім того, позивач неодноразово перешкоджав їй бачитися з дитиною, коли вона до неї приїздила. З цього приводу вона навіть зверталася до поліції.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5, яка є дружиною позивача, надала пояснення аналогічні поясненням позивача щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Зазначила, що протягом усього часу відповідач передала дитині декілька старих речей, одну іграшку та сік.

Представник третьої особи позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що з огляду на встановлені обставини Орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача.

Заяви від прокурора про вступ до справи до суду не надходило.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 13.08.2012 року, яке набрало законної сили 22.08.2012 року шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 23.12.2010 року виконкомом Новодонецької селищної ради міста Добропілля Донецької області, актовий запис № 62 - розірвано.

Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого 21 квітня 2017 року ( повторно) Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, судом вбачається, що сторони є батьками малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 06.08.2015 року, яке набрало законної сили 17.03.2015 року, визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Як вбачається судом із долученої до матеріалів справи довідки виданої виконавчим комітетом Новодонецької селищної ради м. Добропілля № 02-27/447 від 28.03.2017 року , позивач мешкає та зареєстрован разом із сином за адресою: АДРЕСА_1.

До матеріалів справи долучено, акт обстеження матеріально-побутових умов проживання за адресою: АДРЕСА_1, родини ОСОБА_1, відповідно до якого для виховання та розвитку дитини створені умови.

Згідно висновку виконкому Добропільської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 № 05/0668-10/02 від 05.07.2017 року, батько, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 та малолітнім сином ОСОБА_8, спільних дітей подружжя не має. Працює підземним електрослюсарем дільниці РЗО ВСП « ШУ «Білозерське» шахта «Піонер» ООО «ДТЄК Добропіллявугілля» та отримує близько 8000,00 грн. на місяць. За місцем праці та проживання характеризується позитивно, як відповідальний батько і порядна людина. Також вихованням хлопчика займається друга дружина батька - ОСОБА_7.

Мати, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, фактично третій рік проживає в АДРЕСА_2 разом з цивільним чоловіком ОСОБА_9, 1989 року народження. Умови проживання сім'ї задовільні ( згідно акту обстеження житлово - побутових умов від 14 квітня 2017 року № 223). Згідно побутової характеристики № 30 від 14 квітня 2017 року ОСОБА_2 ніде не працює, займається домашнім господарством, зарекомендувала себе з позитивного боку, тактовна, шкідливих звичок не має. За час проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком, мати жодного разу не намагалася повернути собі його на виховання. Не зверталась з цього приводу до служби у справах дітей.

З метою соціального захисту малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6 та керуючись статтями 164,165 сімейного кодексу України, орган опіки та піклування виконкому Добропільської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, відносно її малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Також до матеріалів справи долучено копію висновку за заявою гр. ОСОБА_2 затвердженого т.в.о. начальником Добропільського ВП Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області підполковником поліції ОСОБА_10, відповідно до якого 25.03.2016 року до чергової частини Добропільського ВП Красноармійського ВП надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_2 в якому остання просить прийняти міри до гр. ОСОБА_1, який не дає бачитися з дитиною. Також 25.03.2016 року звернулася з письмовою заявою в якій просить не вживати ніяких заходів за фактом її повідомлення до поліції , так як в даній ситуації розібралася, претензій морального або матеріального характеру не має. У ході усної бесіди з гр. ОСОБА_2 було встановлено, що за адресою: АДРЕСА_3 мешкає її колишній чоловік гр. ОСОБА_1 геннадійович, який не бажав давати бачитися з дитиною і вона з цього приводу вирішила подзвонити до поліції, але до приїзду наряду поліції вони розібралися в ситуації яка склалася.

29.03.2016 року на адресу ОСОБА_2 було надіслано повідомлення № 4071/403/06 за підписом т.в.о. начальника Добропільського ВП Красноармійського ВП ГУ НП в Донецькій області підполковником поліції ОСОБА_10 з якого вбачається, що вищезазначене повідомлення було зареєстровано до журналу ЄО № 1846 від 25.03.2016 року та уважно розглянуто. За даним фактом проведена перевірка, результатами якої встановлено, що відсутні ознаки будь-якого злочину, передбаченого КК України.

Згідно долученої до матеріалів справи характеристики ОСОБА_2, виданої Олександрівською селищною радою № 79 від 06.11.2017 року, відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_2. Не працює, на даний час веде домашнє господарство разом із цивільним чоловіком ОСОБА_9, 1992 року народження. за час проживання у селі зарекомендувала себе, як ввічлива, добра, урівноважена людина. Жінка - гарна господиня, є цікавою співрозмовницею. Стримана, завжди готова прийти на допомогу. Нарікань з боку сусідів не надходило. Шкідливих звичок не має.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст.152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

У Принципі 6 Декларації прав дитини, що була проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратіфікована Постановою ВР №789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до п. 16 постанови пленуму Верховного Суд України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Стаття 164 Сімейного кодексу України передбачає підстави позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених пунктами 2,4 і 5 частини першої цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Пленум Верховного Суду України в п.п. 15,16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють належних умов для проживання дитини, умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини (справа "Хант проти України" від 7 грудня 2006 року) свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. Позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага.

Положенням пункту 18 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України визначено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З огляду на встановлене судом бажання відповідача брати участь у вихованні дитини, її утриманні тощо, приймаючи до уваги дані про особу відповідача, позитивні характеристики щодо неї, наявність даних про випадки перешкоджання позивачем відповідачеві спілкуватися з дитиною, те, що до відповідача раніше не застосовувалися заходи попередження та впливу, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до дитини і покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

У зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду із позовом покладаються на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст. 59, 63 Цивільного кодексу України, ст.ст. 1, 8, 10, 11, 57,58, 60, 88, 158, 174, 208-209, 212-215, 218, 223, 224, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Добропільської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення ухвалено, оформлено і підписано в нарадчій кімнаті суддею.

Суддя Притуляк С.А.

07.11.2017