Справа №463/989/17
Провадження №4-с/463/36/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2017 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Лакомської Ж.І.

з участю секретар - Скочко А.В.

скаржника - ОСОБА_1

представника скаржника -ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця

Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області,-

в с т а н о в и в:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся із скаргою на дії та бездіяльність державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби міста Львова Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Скаргу мотивує тим,що в провадженні Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції перебуває виконавче провадження №ВП45071314 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 щомісячно аліментів на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 450 грн. щомісячно, починаючи з 21.12.2011 року і до досягнення не повноліття, виконавче провадження проводиться на підставі виконавчого листа №2/1312/713, виданого 01.10.2014 року Личаківським районним судом м.Львова. Вказує,що 22.10.2014 року головним державним виконавцем Личаківського ВДВС Львівського МУЮ,ОСОБА_5, було винесено постанову про арешт всього його майна та оголошення заборони на його відчуження , вказує, що нерухомістю на яку було накладено арешт він володіє спільно з іншими співвласниками, однак державний виконавець на даний факт уваги не звернув. Вважає такі дії державного виконавця незаконними, так як єдиною підставою для винесення вказаної вище постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження була наявність трьох місячної заборгованості по сплаті аліментів, однак на момент накладення арешту на майно сума такої заборгованості була недостатньою для накладення арешту.

Звертає увагу на те,що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року задоволено позов ОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту, стягнення майнової шкоди. Вирішено: житлову квартиру №12 на пл.Ринок,14 у м. Самборі Львівської області, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звільнити з під арешту, накладеного згідно постанови головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22 жовтня 2014 року та знято заборону на його відчуження. Дане рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в частині звільнення майна з під арешту залишено без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року.

Вказує,що 23.05.2016 року на виконання рішень судів державним виконавцем винесено постанову про зняття арешту з всього належного йому майна, однак всупереч постанови про зняття арешту з майна, його право власності на рухоме та нерухоме майно і надалі порушувалось, оскільки арешт на майно накладений постановою державного виконавця від 22.10.2014 року продовжував свою дію до 28.09.2017 року.

Тому з врахування доповнень до скарги, скаржник ОСОБА_1 просить:визнати незаконною і безпідставною процедуру накладення арешту Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22.10.2014 року ВП №45071314 на все рухоме і нерухоме спільне сумісне майно належне ОСОБА_1.

Визнати незаконним порушення права власності ОСОБА_1 в результаті накладення арешту у період з 22.10.2014 року по 28.09.2017року Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції.

Визнати незаконною та скасувати дію постанови про накладення арешту від 22.10.2014 року по 28.09.2017 року, яка безпідставно діяла до 28.09.2017 року і всупереч постанови про зняття арешту з всього майна скаржника від 23.05.2016 року.

Визнати незаконною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, щодо не зняття арешту з рухомого і не рухомого спільного сумісного майна ОСОБА_1 у період з 27.05.2015 року по 28.09.2017 року.

Визнати незаконним інформаційний лист заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_10 від 22.05.2017 року щодо відмови у знятті арешту з майна скаржника, всупереч постанови від 23.05.2016 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 заявлені у скарзі вимоги підтримали, дали пояснення аналогічні наведеним мотивам скарги, просили скаргу задоволити.

Представник Личаківського ВДВС м. Львова ГТУЮ у Л/о ОСОБА_5 в останнє судове засідання не з»явилась, у минулих судових засіданнях проти задоволення скарги заперечила та пояснила,що при винесенні даної постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 22.10.2014 року, нею був здійснений розрахунок боргу та встановлено, що у ОСОБА_1 наявна заборгованість із сплати аліментів понад три місці тому за наявності такої заборгованості та на підставі заяви стягувача було накладено арешт на все майно боржника. Під час розгляду справи про звільнення з під арешту квартири № 12 на пл. Ринок у м. Самборі, яка належить на праві спільної власності ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у Самбірському міськрайонному суді Львівської області ОСОБА_1 подав квитанції на підтвердження відсутності заборгованості по аліментах, які до ДВС не подавав, хоча надавати такі квитанції є обовязком боржника, тому вважає, що жодних вимог Закону України «Про виконавче провадження» нею не порушено, тому просила в задоволенні скарги відмовити.

Вичивши матеріали скарги, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав:

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення) державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно з ч.2 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення),у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника.

Судом встановлено, що Личаківським районним судом м. Львова 01.10.2014 року ОСОБА_3 видано виконавчий лист № 2-1312/713 (а.с. 70 зв.) на виконання рішення суду від 03.02.2012 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 щомісячно аліменти на утримання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 450 грн., починаючи з 21.12.2011 року до досягнення дитиною повноліття.

Зазначений виконавчий лист предявлений до примусового виконання та 13.10.2014 року державним виконавцем Турко Н.О. відкрито виконавче провадження № 45071314 .

Під час здійснення виконавчих дій на підставі заяви стягувача у виконавчому провадженні ОСОБА_3 та після здійснення розрахунку заборгованості по аліментах та встановлення наявності заборгованості більше ніж за три місяці, державним виконавцем Турко Н.О. 22.10.2014 року винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника у ВП № 45071314 ОСОБА_1 (а.с.90).

Згідно з ч.3 ст. ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено,що рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року (а.с.23-24) задоволено позов ОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, ОСОБА_3 про звільнення майна з під арешту, стягнення майнової шкоди. Вирішено: житлову квартиру №12 на пл.Ринок,14 у м. Самборі Львівської області, яка належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1,ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звільнити з під арешту, накладеного згідно постанови головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 22 жовтня 2014 року та знято заборону на його відчуження. Дане рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області в частині звільнення майна з під арешту залишено без змін рішенням апеляційного суду Львівської області від 20 квітня 2016 року (а.с.25-26).

Під час розгляду вказаної вище справи Самбірський міськрайонний суд Львівської області прийшов до висновку про те,що:

«Для винесення постанови про арешт майна з урахуванням не уточнених сум заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на 22 жовтня 2014 року не було підстав.

Із оглянутих в судовому засіданні квитанцій вбачається, що на цей момент заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_1, яка б становила 1350 грн. і більше не було.

Вказане підтверджується копіями заяв позивача до Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції та копіями матеріалів виконавчого провадження.

Крім того в постанові головного державного виконавця від 22 жовтня 2014 року про арешт майна не зазначено на яке саме майно він накладається, не проведено опису».

З врахуванням наведеного Самбірський міськрайонний суд Львівської області прийшов до висновку про те,що винесення зазначеної вище постанови призвело до неможливості позивачів здійснити розпорядження спільним сумісним майном квартирою №12 на пл. Ринок,14 в м.Самборі Львівської області, а саме відчужити її і це їхнє суб»єктивне право було обмежене.

Відтак, суд приходить до висновку про те,що дії Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо накладення арешту на все рухоме і нерухоме спільне сумісне майно, належне скаржнику ОСОБА_1, згідно постанови від 22.10.2014 року ВП №45071314 є незаконними і безпідставними, тому скарга в цій частині підлягає до задоволення.

Щодо вимоги про визнання незаконною бездіяльності Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, щодо не зняття арешту з рухомого і нерухомого спільного сумісного майна скаржника ОСОБА_1 у період з 27.05.2015 року по 28.09.2017 року, суд приходить до наступних висновків:

В судовому засіданні встановлено,що постановою головного державного виконавця Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_5 від 23.05.2016 року знято арешт з всього належного боржнику ОСОБА_1 майна (а.с.182).

Відповідно до ч. 2 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення) у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Разом з тим, як вбачається з наведеної вище постанови державного виконавця Турко Н.О. від 22.10.2014 року про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_1 (а.с.90), така була скерована для виконання у Реєстраційну службу ЛМУЮ та УДАІ ГУМВС України у Львівській області (а.с.90 зв.).

Як вбачається з матеріалів скарги, постанова державного виконавця від 23.05.2016 року про зняття арешту з майна була скерована для відома ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.182зв), будь-яких даних про те,що копія даної постанови була надіслана органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника суду не представлено, внаслідок чого накладений арешт на належне скаржнику рухоме та нерухоме майно продовжував бути чинним, оскільки відповідні записи з реєстру обтяжень вилучено лише 29.09.2017 року (а.с.222).

Відтак, суд приходить до висновку про те,що бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, щодо не зняття арешту з рухомого і не рухомого спільного сумісного майна ОСОБА_1 у період з 27.05.2015 року по 28.09.2017 року є незаконною, а тому скарга підлягає до задоволення і в цій частині.

Щодо вимоги скаржника ОСОБА_1 про визнання незаконним порушення його права власності в результаті накладення арешту на його майно у період з 22.10.2014 року по 28.09.2017 року Личаківським відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, така вимога до задоволення не підлягає, оскільки порушення права власності на майно як скаржника ОСОБА_1, так і інших співвласників майна, на яке було накладено арешт, встановлено наведеним вище рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 12 жовтня 2015 року та відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України дана обставина доказуванню не підлягає.

Крім того, суд приходить до висновку про те, що вимога про визнання незаконною та скасування дії постанови про накладення арешту від 22.10.2014 року по 28.09.2017 року, яка безпідставно діяла до 28.09.2017 року до задоволення не підлягає,оскільки як зазначалось вище судом визнається незаконною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, щодо не зняття арешту з рухомого і нерухомого спільного сумісного майна скаржника.

Щодо вимоги про визнання незаконним інформаційного листа заступника начальника Личаківського ДВС ОСОБА_10 від 22.05.2017 року щодо відмови у знятті арешту з майна скаржника, всупереч постанови від 23.05.2016 року, суд в задоволенні такої відмовляє, оскільки до матеріалів справи такого інформаційного листа не долучено.

Керуючись ст.386, 387 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Скаргу задоволити частково.

Визнати незаконними і безпідставними дії Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції щодо накладення арешту на все рухоме і нерухоме спільне сумісне майно належне скаржнику ОСОБА_1, згідно постанови від 22.10.2014 року ВП №45071314.

Визнати незаконною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції, щодо не зняття арешту з рухомого і не рухомого спільного сумісного майна ОСОБА_1 у період з 27.05.2015 року по 28.09.2017 року.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана в порядку та строки передбачені ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Лакомська Ж. І.