Справа № 657/1079/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2017 року Каланчацький районний суд Херсонської області

в складі:

головуючого судді Живцової О.А.,

за участю секретаря Боровинської С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Каланчак цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_4 на його користь боргу за договором позики в сумі 47 070 грн., відсотки за користування грошима в сумі 9 531 грн. 27 коп., витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. та моральну шкоду в сумі 3000 грн., а всього 61 601 грн. 27 коп.

Мотивуючи свої вимоги, позивач вказує, що 08 квітня 2010 рок уміж ним та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, відповідно до якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 1 800 доларів США, які остання зобов»язувалася повернути до 01 серпня 2010 року. В подальшому повернення боргу за проханням відповідача було відстрочено до 01 серпня 2011 року. Свої зобов»язання за договором позики відповідач не виконала та борг не повернула, в зв»язку з чим позичав поніс не лише матеріальні збитки, а йому було заподіяно моральну шкоду, які він оцінює в 3000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі та наддав суду заперечення в якому просить відмовити в задоволенні позову в зв»язку зі сплином строку позовної давності.

Дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини.

11 вересня 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір позики, відповідно до умов якого, позивач надав відповідачу кошти у розмірі 1800 доларів США, однак відповідач своєчасно та у повному обсязі не повернула суму позики, внаслідок чого станом на 12 травня 2017 року утворився борг у розмірі 61 601 грн. 27 коп., що складається з 47 070 грн. основного боргу; 9 531 грн. 27 коп. суми відсотків; 2000 грн. правової допомоги та 3000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до умов договору відповідач, з урахуванням терміну відстрочки виплати боргу, зобов»язувалася повернути борг до 01 серпня 2011 року.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого, позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобовязався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами договору, й у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору, засвідченим розпискою, проте суд за заявою представника відповідача відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України до спірних правовідносин застосовує строк позовної давності.

Так, за розпискою від 11 вересня 2010 року строк виконання зобовязань встановлений до 01 серпня 2011 року, проте позивач звернувся до суду з даним позовом лише 22 травня 2017 року, тобто з порушенням загального строку позовної давності, визначеного ст.ст. 256,257 ЦК України.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України), проте позивач із заявою про поновлення строку позовної давності не звертався.

Переривання перебігу позовної давності за правилами ст. 264 ЦК України не було, що підтверджується матеріалами справи.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України).

Суд вважає необґрунтованим посилання представника позивача про неможливість застосування наслідків сплину строків позовної давності в зв»язку з відсутністю заяви відповідача, оскільки заяву про застосування строків давності викладено у запереченні представником відповідача.

Виходячи з наведеного, між сторонами укладено договір позики із остаточним терміном повернення боргових коштів, про що прямо зазначено у вказаному договорі. Таким чином позивач будучи обізнаним про умови вказаного договору, наявність боргу відповідача за ним, з часу закінчення кінцевого терміну повернення коштів за вказаним договором до суду в межах трирічного строку позовної давності не звернувся.

Позивач не просив суд поновити строк звернення до суду, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку доказово не навів, як і його переривання чи зупинення, а тому оскільки позивач звернувся до суду поза межами строку позовної давності, про застосування зазначеного строку відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України заявив представник відповідача, підстав для продовження строку немає, тому в позові слід відмовити, з підстав пропуску позивачем строків позовної давності.

Така позиція викладена, зокрема, у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14: ".......Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього..."

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат задоволенню не підлягають, оскільки останньому в позові відмовлено.

Керуючись ст. 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, відмовити в повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області, через Каланчацький районний суд Херсонської області, шляхом подачі в 10-денний строк з дня його отримання апеляційної скарги.

Суддя: Живцова О. А.

Повний текст рішення викладено 17 липня 2017 року.