АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/8351/2017 Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇН,И

18 липня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Рубан С.М., Іванченка М.М.

при секретарі Дука В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Назарчук Наталія Вячеславівна, Перша Київська державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка, ОСОБА_5 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3, треті особи: ПН КМНО Назарчук Н.В., Перша КДНК про визнання заповіту недійсним.

Крім того, представник позивача подав заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, а саме:

на квартиру АДРЕСА_1;

на земельну ділянку площею - 0,052 га, що розташована на АДРЕСА_2 від 22.05.1998р., кадастровий номер НОМЕР_1, що входить до спадкової маси відповідно до Заповіту ОСОБА_6 від № 55376098 від 26 листопада 2013 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 02.06.2017 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову - відмовлено.

Не погодившись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила її скасувати, а заяву про забезпечення позову задовольнити.

В скарзі посилалася на те, що ухвала є незаконною і такою, що постановлена з порушенням норм процесуального законодавства, за неповно з'ясованих обставин, що мають значення для справи. Зазначила, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду про визнання права власності на спірне майно, так як є велика ймовірність відчуження цього майна на користь третіх осіб, а дії відповідача свідчать про реальність таких намірів, оскільки ще до видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_3, як спадкоємець за заповітом № 55376098 від 26 листопада 2013 року почала здійснювати оцінку спадкового майна з метою його швидкого продажу.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення представника позивача, яка доводи скарги підтримала, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позов, суд першої інстанції виходив з того, що вона є недоведеною та безпідставною.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає встановленим обставинам та нормам процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду лише з вимогами про визнання заповіту недійсним.

При цьому, зі змісту прохальної частини копії позовної заяви вбачається, що будь-яких вимог щодо застосування наслідків недійсності заповіту позивачем не ставилося.

Подаючи заяву про забезпечення позову, представник позивача просив накласти арешт на майно, вимог щодо якого не заявлялось, і доказів, що вказане майно належить відповідачеві суду теж не надано.

Так як відсутня загроза невиконання рішення суду в частині визнання недійсним заповіту, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, про відсутність підстав для задоволення поданої заяви.

Разом з тим , колегія суддів роз'яснює позивачу, що вона не позбавлена права звернутись до суду з іншою заявою про забезпечення позову в інший спосіб, визначений ЦПК України.

Доводи скарги про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення, так як ОСОБА_3 вживає заходів для відчуження майна , колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вони є недоведеними.

Крім того, з пояснень представника позивача встановлено, що вирішення питання про видачу свідоцтва на підставі заповіту, нотаріусом зупинено до вирішення спору про визнання його недійсним. Таким чином, відчуження спірного майна до оформлення на нього права власності за відповідачем є неможливим.

Метою вжиття тих чи інших заходів забезпечення позову є забезпечення реального виконання рішення у разі задоволення позову.

Наслідком задоволення вимог про визнання заповіту недійсним є отримання позивачкою права на спадкування у загальному порядку за законом згідно встановленої черговості.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в забезпеченні позову ОСОБА_2, врахувавши, що вид забезпечення позову, обраний ОСОБА_2 не відповідає заявленим позовним вимогам, оскільки в даному випадку вирішується лише питання про недійсність одностороннього правочину, а не визнання права власності на майно.

Крім того, стороною позивача на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги не надано жодних доказів того, що існує загроза не виконання рішення суду, та необхідності накладення арешту на нерухоме майно.

Таким, чином доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Судді: