АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3685/17 Головуючий 1 інст. - Боговський Д.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про стягнення грошової компенсації, -

в с т а н о в и в:

09 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернувся із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом припинення права проживання та користування ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1.

27 липня 2016 року ОСОБА_1 подала до суду зустрічний позов, в якому з урахуванням уточнень та змін позовних вимог просила стягнути з відповідача грошову суму в розмірі 21 018 доларів США, перераховану у національну валюту за курсом НБУ на час постановлення рішення як грошову компенсацію за умисне невиконання спадкоємцем ОСОБА_2 обов'язку спадкодавця ОСОБА_4 щодо забезпечення права ОСОБА_1 на довічне проживання у квартирі АДРЕСА_1; а також грошову суму у розмірі 72 мінімальних заробітних плат (станом на день постановлення рішення у справі) як компенсацію витрат ОСОБА_1 на догляд, лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_4

ОСОБА_1 обґрунтовує заявлені нею вимоги тим, що з січня 2000 року до 29.11.2011 вона спільно мешкала із ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1, вони були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, складали єдину родину. ОСОБА_4, як її цивільний чоловік прийняв на себе обов'язок забезпечувати її проживання в даній квартирі до кінця її життя. Останні роки життя ОСОБА_4 тяжко хворів, вона здійснювала усі витрати по утриманню квартири в належному стані, повністю сплачувала комунальні послуги, здійснювала догляд за ним та його лікування. Після смерті ОСОБА_4, 29 листопада 2011 року вона за власні кошти поховала його і до травня 2013 року продовжувала постійно проживати у квартирі. На початку травня 2013 року ОСОБА_1 раптово захворіла та протягом двох тижнів перебувала на стаціонарному лікуванні в лікарні. Після повернення з лікарні вона не змогла потрапити до квартирі, оскільки були замінені замки на вхідних дверях. Від сусідів вона дізналась, що син її цивільного чоловіка ОСОБА_4 - ОСОБА_2 разом із невідомими особами зламали двері, проникли до квартири, після чого вона не могла дізнатися про місце перебування її особистих речей та грошових заощаджень. Вона звернулась до суду за захистом своїх прав на проживання в спірній квартирі і рішенням суду її право на користування спірною квартирою було поновлено, однак на вхідних дверях знов було змінено замки. ОСОБА_1 зазначає, що спадкодавець ОСОБА_4 прийняв на себе обов'язок забезпечити її пожиттєве проживання у спірній квартирі, після його смерті цей обов'язок не припинився. ОСОБА_1 вважає, що оскільки син ОСОБА_2 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, до складу спадщини також входить і обов'язок, що належав спадкодавцеві. ОСОБА_1 також вимагає відшкодування витрат, зроблених нею на догляд, лікування та поховання спадкодавця від його спадкоємця ОСОБА_2 Крім того, у червні 2016 року ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 в листопаді 2013 року продав квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3, а тому, на думку ОСОБА_1, єдиним способом виконання обов'язку спадкодавця ОСОБА_4 щодо забезпечення її права на проживання в квартирі є витребування від спадкоємця половини грошової суми, отриманої від продажу квартири.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 30 червня 2016 року зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та об'єднано в одне провадження.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22 лютого 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю залишено без розгляду у зв'язку із повторною неявкою позивача.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити її позовні вимоги.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалася на порушення судом норм національного законодавства, а також права відповідача на справедливе і неупереджене судочинство.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із положень статей 1218, 1232 ЦК України, 10,60, 58-59 ЦПК України та тих обставин, що ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог щодо наявності обов'язків ОСОБА_4, а після смерті - спадкоємця ОСОБА_2, забезпечити пожиттєве проживання позивачки у квартирі АДРЕСА_1. Що стосується вимог ОСОБА_1 про відшкодування витрат, понесених нею на догляд, лікування та поховання ОСОБА_4 суд також вважав, що позивачкою не надано жодного доказу на підтвердження їх наявності.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 31 травня 2012 року визнано право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 29 листопада 2011 року; рішення про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нерухоме майно прийнято 20 серпня 2012 року.

22 листопада 2013 року за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Полехіною А.М., ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 своє право власності на зазначену квартиру; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень прийнято 22 листопада 2013 року.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року у справі № 641/3781/15-ц, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року, поновлено право ОСОБА_1 на проживання та користування квартирою АДРЕСА_1, яке існувало до ухвалення Комінтернівським районним судом м. Харкова заочного рішення від 19 грудня 2012 року у справі № 2020/126526/2012.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 лютого 2017 року рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 грудня 2015 року скасовано, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Комінтернівський ВДВС Харківського міського управління юстиції, про поновлення попереднього юридичного стану, направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з інформацією КП «Жилкомсервіс» від 22 червня 2016 року, особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_1, , був оформлений на ім'я ОСОБА_2, у 2014 році особовий рахунок переоформлено на ім'я ОСОБА_3, інформація про інших осіб відсутня.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як зазначала ОСОБА_1 у позовній заяві та в апеляційній скарзі, її цивільний чоловік ОСОБА_4 прийняв на себе обов'язок забезпечувати її проживання в квартирі АДРЕСА_1 до кінця її життя, після його смерті це право перейшло до його спадкоємця ОСОБА_2 Однак, оскільки останній продав цю квартиру сторонній особі, вважала, що має право на витребування від спадкоємця ОСОБА_2 половини грошової суми, отриманої ним від продажу квартири, а також компенсації витрат, понесених нею, на догляд, лікування та поховання ОСОБА_4, в розмірі 72 мінімальних заробітних плат.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначала, що на підтвердження факту існування усного договору спадкодавця ОСОБА_4 судом були допитані свідки, які підтвердили у судовому засіданні зазначений факт.

Відповідно частини 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо наявності зобов'язання ОСОБА_4, апеляційний суд приходить до висновку, що ці зобов'язання стосуються нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Загальні поняття та види правочинів містяться у параграфі 1 глави 16 розділу ІV ЦК України.

Зокрема, статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

За правилами статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Отже судова колегія вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати положення статті 208 ЦК України, де в пункті 4 частини 1 зазначено, що правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першої статті 206 цього Кодексу належить вчиняти у письмовій формі.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджається з висновком суду першої інстанції щодо ненадання ОСОБА_1 належних та допустимих доказів про наявність обов'язку ОСОБА_4, а після його смерті - ОСОБА_2, забезпечити пожиттєве проживання у спірній квартирі, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані, безпідставні та є такими, що задоволенню не підлягають.

Не доведено також ОСОБА_1 вимоги щодо відшкодування витрат, понесених нею на догляд, лікування та поховання ОСОБА_4.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

Р.М. Піддубний