Справа № 137/2152/16-ц Провадження № 22-ц/772/1675/2017Головуючий в суді першої інстанції Гопкін П. В.
Категорія 24Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого судді Берегового О. Ю.,

суддів Сопруна В.В., Луценка В.В.,

за участі секретаря Торбасюк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, сплачених за неналежне надання послуг, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

Представник позивача ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 звернулась в суд з позовними вимогами до ОСОБА_4 про стягнення коштів, сплачених за неналежне надання послуг, обгрунтовуючи їх тим, що 30 вересня 2015 року між ОСОБА_3 та адвокатом ОСОБА_4 було укладено договір про надання правої допомоги у цивільній справі № 137/877/15-ц за позовом до Літинської центральної районної лікарні про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Приймаючи участь у даній справі адвокат ОСОБА_4 отримував кошти за виконання роботи від сторони позивача на загальну суму 4300 грн., при цьому ніяких фінансових документів про отримання коштів не виписував та не надавав.

Вважаючи, що адвокат ОСОБА_4, неналежним чином виконуючи обов'язки щодо надання позивачеві правової допомоги, перевищуючи свої повноваження передбачені договором, не погодивши та не повідомивши його, подав до суду заяву про залишення позову у справі 137/877/15-ц без розгляду, чим порушив права ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з останнього 4300 грн. за надання послуг неналежної якості та 3000 грн. моральної шкоди на користь її довірителя.

Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів, сплачених за неналежне надання послуг відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю за № НОМЕР_1 від 27 квітня 2012 року ОСОБА_4 має право на зайняття адвокатською діяльністю.

30 вересня 2015 року між адвокатом ОСОБА_4 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої, було укладено договір про надання правової допомоги з приводу представництва та захисту його інтересів у Літинському районному суді Віннциької області та Апеляційному суді Вінницької області із вичерпним переліком повноважень передбачених у п. 2 договору (а.с. 6).

У провадженні Літинського районного суду Вінницької області на розгляді перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до Літинської ЦРЛ про стягнення матеріальної та моральної шкоди, інтереси позивача у якій відповідно до зазначеного договору представляв відповідач.

22 березня 2016 року представник позивача ОСОБА_4 подав заяву про залишення позовної заяви без розгляду.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 22 березня 2016 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задоволено. Цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Літинського ЦРЛ про стягнення матеріальної та моральної шкоди залишено без розгляду.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року, зазначену ухвалу від 22 березня 2016 року скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Обгрунтовуючи свої уточнені позовні вимоги позивач зазначала, що відповідач, отримавши від сторони у справі кошти, неналежним чином виконував обов'язки щодо надання позивачу, як споживачу правової допомоги, а саме, не погодивши та не повідомивши його подав до суду заяву про залишення заяви без розгляду, що з врахуванням положень Закону України «Про захист прав споживачів» на її думку свідчить про неналежне надання послуг і є підставою для повернення отриманих коштів. Також вважала, що ОСОБА_3 спричинена також і моральна шкода, яка полягає у моральних та емоційних хвилюваннях, прикладенні додаткових зусиль для оскарження ухвали суду про залишення його позову без розгляду, що стало наслідком втрати часу, відволікання від життєвих справ.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з огляду на наступне.

Правовідносини сторін, які випливають з договору про надання правової допомоги адвокатом врегульовані Законом України від 05.07.2012 року «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до загальних положень цього Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Статтею 28 Закону визначено, що зміст договору не може суперечити Конституції України, законам України, його моральним засадам, присязі адвоката та правилам адвокатської етики.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги може бути достроково припинений за взаємною згодою сторін або розірваний на вимогу однієї із сторін на умовах, передбачених договором. При цьому клієнт зобов'язаний оплатити адвокату (адвокатському бюро, адвокатському об'єднанню) гонорар (винагороду) за всю роботу, що була виконана чи підготовлена до виконання, а адвокат (адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язаний (зобов'язане) повідомити клієнта про можливі наслідки та ризики, пов'язані з достроковим припиненням (розірванням) договору.

Статтею 30 цього Закону визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з статтею 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

В матеріалах справи наявні докази виконання відповідачем представництва інтересів ОСОБА_3 за договором, які свідчать про відсутність порушень його умов (а.с. 79-91).

Поряд з цим, з договору про надання правової допомоги №26/2015 від 30 вересня 2015 року вбачається, що він не містить умов про порядок його розірвання чи припинення. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_3 дій направлених на це.

З рішення дисциплінарної палати кваліфікаційної дисциплінарної комісії адвокатури Вінницької області від 16 вересня 2016 року вбачається, що залишення позову без розгляду за заявою представника позивача були виправдані та направлені виключно на захист інтересів клієнта, а тому в діях ОСОБА_4 у справі №137/877/15-ц не вбачається підстав для притягнення останнього до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарну справу відносно нього зазначеним рішенням закрито.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області від 21 червня 2016 року, на яку посилається позивач, про протилежне не свідчить. З неї лише вбачається, що у договорі про надання правової допомоги не було чітко передбачено повноважень ОСОБА_4 на подання заяви про залишення позовної заяви без розгляду, що не дає підстав для висновку про протиправність його дій, оскільки предметом апеляційного оскарження зазначена заява не була.

Позивач посилається на п. 4 ч. 3 ст. 10 України «Про захист прав споживачів» якою встановлено, що у разі виявлення недоліків у виконаній роботі, споживач має право вимагати відшкодування завданих збитків з усуненням недоліків виконаної роботи (наданої послуги) своїми силами чи із залученням третьої особи. Однак, дана норма не може бути застосована до правовідносин між сторонами, так як встановлено, що відповідачем виконувались умови договору, які не передбачають настання конкретного результату.

Таким чином, враховуючи, що позивачем всупереч вимог ст. 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 порушив умови договору про надання правової допомоги №26/2015 від 30 вересня 2015 року, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про необґрунтованість позовних вимог, а відтак відмовив у задоволенні позову.

Відповідно, відсутні підстави для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, оскільки вони є похідним від вимог про стягнення майнової шкоди.

Разом з тим, слід зазначити, що спори про відшкодування завданої фізичній чи юридичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Оскільки спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а правовими підставами для здійснення адвокатської діяльності є договір про надання правової допомоги, яким не передбачено відшкодування моральної шкоди в разі порушення його умов, то Закон України «Про захист прав споживачів» не може бути застосований до спірних правовідносин.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду відповідачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Враховуючи наведене, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: