АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Кравець В.А., Кулікової С.В.,

секретаря: Синявського Д.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року про закриття провадження

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор», голови правління Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» ОСОБА_2, третя особа: розпорядник майна Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» ОСОБА_3, про зобов'язання підписати акт прийому-передачі та визнання права власності на гаражний бокс,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року закрито провадження у справі за вказаним позовом з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з грубим ігноруванням норм матеріального та процесуального права шляхом зловживання суддею своїм процесуальним і службовим положенням та здійсненням службової підробки матеріалів справи, тобто з порушенням правил суддівської етики, на основі свавільних і суб'єктивних оціночних суджень.

Як на підставу скасування ухвали суду ОСОБА_4 посилався на те, що він не згодний з твердженням суду, що справа розглядалася у відкритому судовому засіданні. Вважав, що суддя на свій розсуд, не узгоджуючи позицію позивача по справі щодо закриття провадження, самоуправно, без належних і допустимих доказів, свавільно послалася на ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.10.2016, якою порушено провадження про банкрутство Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (далі - ГБК «Авіатор») та не зазначила, яким чином дану ухвалу було долучено до матеріалів справи. Вказував на неможливість закриття провадження у справі, оскільки сторони такого клопотання не вносили.

Крім цього, як на підставу скасування ухвали суду посилався на те, що судом не враховано, що не існує такого статусу в цивільному процесі як третя особа, та безпідставно залучено до участі у справі в якості так званої третьої особи розпорядника майна ОСОБА_3

Також зазначав про те, що судом 21.09.2017 розглядалася його заява про відсторонення від участі у справі неповноважну, без статусу, третю особу, однак в журналі судового засідання від 21.09.2017 відсутній стислий зміст зазначення про те чи підтримує позивач своє клопотання. Судом не було оголошено змісту заяви та не надано можливості оголосити таку заяву усно позивачем, суддею усно, без правового обґрунтування, протокольно ухвалено про відмову в задоволенні клопотання про відсторонення від участі у справі третьої особи.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року та постановити нову ухвалу про передачу справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, наведених в ній.

Відповідач - ГБК «Авіатор», належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив, причини неявки суду не повідомив.

Відповідач - голова правління ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Третя особа - розпорядник майна ГБК «Авіатор» ОСОБА_3, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявку суду не повідомив.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з'явилися в судове засідання.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що даний спір пов'язаний з майновими вимогами до відповідача, відносно якого порушено справу про банкрутство, у зв'язку з чим дійшов висновку, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним, враховуючи наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_4, посилаючись на те, що у зв'язку з відмовою головою правління ГБК «Авіатор» ОСОБА_2 видати позивачу документ про передачу в експлуатацію боксу НОМЕР_1, йому відмовлено у реєстрації права власності, просив зобов'язати голову правління ГБК «Авіатор» ОСОБА_2: надати суду копію Статуту ГБК і декларацію ІДАБК у м. Києві про прийняття комплекса в експлуатацію від 22.02.2013; підписати і видати йому акт прийому-передачі виконаних робіт до договору НОМЕР_1 від 15.02.2005 та про передачу йому гаражного боксу НОМЕР_1 в експлуатацію. Також просив визнати право власності ГБК «Авіатор» на гаражний бокс АДРЕСА_1

За наведених обставин судом вірно встановлено, що між сторонами виник майновий спір.

З матеріалів справи вбачається, що провадження у справі відкрито 16.01.2017 та призначено до розгляду в судовому засіданні 21.03.2017 (а.с. 10).

У зв'язку з неявкою в судове засідання відповідачів, розгляд справи відкладено на 23.05.2017 (а.с. 68).

Доводи апеляційної скарги, що судом безпідставно залучено до участі у справі неповноважну третю особу не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки третю особу судом залучено, відповідно до вимог ст. 35 ЦПК України. Ухвалу про залучення третьої особи судом занесено до журналу судового засідання, що передбачено вимогами ч. 5 ст. 209 ЦПК України.

Частиною 1 статті 35 ЦПК України передбачено право третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спрору, на участь у справі на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

З матеріалів справи вбачається, що 22.05.2017 до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання від розпорядника майна ГБК «Авіатор» ОСОБА_3 про залучення до участі у розгляді справи у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ГБК «Авіатор» (а.с. 72-74).

Як вбачається з журналу судового засідання від 23.05.2017, вирішуючи питання про залучення до участі у справі третьої особи, суд повідомив про надходження цього клопотання від розпорядника майна ГБК «Авіатор» ОСОБА_3 до канцелярії суду (а.с. 90).

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що ухвалу господарського суду долучено до матеріалів справи без законних на те підстав, оскільки як вбачається з матеріалів справи, копію вказаної ухвали господарського суду, яка і була долучена судом до матеріалів справи, було надано представником розпорядника майна ГБК «Авіатор» ОСОБА_3 до клопотання про залучення до участі у справі третьої особи разом з довіреністю (а.с. 75-78).

Питання про залучення до участі у розгляді справи третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача вирішено судом з дотриманням норм процесуального права, після зясування думки позивача з цього питання (а.с. 91).

Посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо залучення до участі у розгляді справи третьої особи, позивачем не взято до уваги, що частиною 1 статті 36 ЦПК України передбачено обов'язок сторони, в якої за рішенням суду виникне право заявити вимогу до третьої особи або до якої у такому випадку може заявити вимогу сама третя особа, повідомити суд про цю третю особу.

Доводи апеляційної скарги про свавільність дій судді щодо закриття провадження у справі з посиланням на неможливість закриття провадження у справі у зв'язку з тим, що сторони такого клопотання не заявляли є безпідставними. В матеріалах справи наявне клопотання учасника судового розгляду - третьої особи про закриття провадження (а.с. 82-84).

Позивач був обізнаний з наявністю такого клопотання та його змістом, оскільки неодноразово, до судового засідання в якому було вирішено питання про закриття провадження у справі, знайомився з матеріалами справи та отримав копії наявних у справі клопотань з додатками ( а.с. 93, 95, 104,108).

Таким чином, доводи апеляційної скарги, що суддя на свій розсуд, не узгоджуючи позицію позивача по справі щодо закриття провадження, самоуправно, без належних і допустимих доказів, свавільно послалася на ухвалу Господарського суду м. Києва від 11.10.2016, якою порушено провадження про банкрутство Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор» (далі - ГБК «Авіатор») є надуманими та такими, що спростовуються доказами, наявними у справі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для закриття провадження у справі з підстав, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, є необґрунтованими.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернувся до відповідачів з позовом, пов'язаним з майновими вимогами, після порушення провадження у справі про банкрутство відносно ГБК «Авіатор».

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» від 14.05.1992 року (із змінами та доповненнями) (далі - Закон), яка кореспондується з положеннями п. 7 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України, суд у провадженні якого перебуває справа про банкрутство вирішує всі майнові спори з вимогами до боржника, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов'язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов'язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також справ у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України.

За правилами ч. 9 ст. 16 ГПК України справи у майнових спорах, передбачених пунктом 7 частини першої статті 12 цього Кодексу, розглядаються господарським судом, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство.

Крім цього, як роз'яснив Вищий господарський суд України у своєму Інформаційному листі від 28.03.2013 № 01-06/606/2013 (із змінами та доповненнями) Про Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» спори про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником, розглядаються господарським судом у межах провадження у справі про банкрутство незалежно від того, заявлені такі вимоги з підстав невідповідності правочинів спеціальним нормам (ст. 20 Закону) чи загальним, встановленим цивільним законодавством.

Окрім названих у зазначеній статті Закону справ у спорах, пов'язаних з майновими вимогами до боржника, слід відносити також спори про визнання права власності, витребування майна з чужого незаконного володіння, спори, пов'язані з майновими вимогами учасників (акціонерів) до боржника.

Враховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому, позивач має право на захист свого порушеного права у Господарському суді м. Києва у межах провадження у справі про банкрутство Гаражно-будівельного кооперативу «Авіатор».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції розглянув справу та провів судове засідання без врахування думки позивача, оскільки такі доводи спростовуються журналом судового засідання від 21.09.2017, з якого вбачається, що ОСОБА_4 приймав участь в судовому засіданні та надавав пояснення. В ухвалі, яка оскаржується, суд зазначив позицію позивача щодо закриття провадження у справі.

Судом першої інстанції також у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства в судовому засіданні розглянуто заяву позивача щодо відсторонення від участі у справі третьої особи. Так, з журналу судового засідання від 21.09.2017 вбачається, що через канцелярію суду позивачем подано клопотання про відсторонення від участі у справі неповноважну, без статусу, третю особу. Дане клопотання поставлено судом на обговорення та після обговорення відмовлено в задоволенні клопотання (а.с. 114).

Цивільним процесуальним законодавством не передбачено обов'язку суду постановляти ухвалу, яка оформлюється окремим процесуальним документом, про відмову в задоволенні клопотання про відсторонення третьої особи. Така ухвала суду, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 209 ЦПК України, може бути занесена до журналу судового засідання, що і було здійснено судом.

Крім цього, слід зазначити, що якщо особа, яка не згодна з ухвалою суду, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, вона у відповідності до вимог ч. 2 ст. 293 ЦПК України може включити свої заперечення на таку ухвалу до апеляційної скарги на рішення суду.

Ухвалу суду, якою закрито провадження у справі у зв'язку з тим, що справа підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, постановлено з дотриманням норм процесуального права.

Судова колегія також не приймає до уваги доводи апеляційної скарги, що розгляд справи проводився у закритому судовому засіданні. Доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до незгоди позивача з тим, що розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні, та ґрунтуються на його особистому сприйнятті обставин та є бездоказовими. Відповідно до вимог ч. 7 ст. 6 ЦПК України про розгляд справи в закритому судовому засіданні суд зобов'язаний постановити мотивовану ухвалу в нарадчій кімнаті, яка оголошується негайно. Як вбачається зі вступної частини оскаржуваної ухвали розгляд справи проводився у відкритому судовому засіданні. Ухвала щодо розгляду справи в закритому судовому засіданні, відповідно до ч. 7 ст. 6 ЦПК України, судом першої інстанції не постановлювалася.

Доводи пеляційної скарга, що дії судді у розгляді справи є свавільними та упередженими є необґрунтованими. Вважаючи дії судді суду першої інстанції неупередженими, позивач заявив відвід головуючому, в задоволенні якого судом відмовлено. Відвід судом вирішено у відповідності до вимог ст. 24 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги, що судом порушено норми процесуального права, а саме не надано позивачу право особисто зачитати заяву, ґрунтуються на довільному трактуванні норм процесуального права.

Зі змісту ст. 27 ЦПК України вбачається, що особи, які беруть участь у справі мають право заявляти клопотання, давати усні та письмові пояснення, подавати свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти клопотань, доводів і міркувань інших осіб.

Заявлені учасниками судового розгляду клопотання розглянуто судом з дотримання норм процесуального права. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується журналами судового засідання, судом дотримано процесуальних норм щодо надання позивачу права заявляти клопотання, надання усних та письмових пояснень.

В частині 3 статті 27 ЦПК України законодавець передбачив обов'язок осіб, які беруть участь у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Намагання учасників судового розгляду дублювати свої права шляхом заявлення клопотань, долучення цих письмових клопотань до матеріалів справи і надання усних пояснень та в подальшому особисте оголошення письмових клопотань і заяв може свідчити про зловживання своїми правами та затягування розгляду справи.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Надане частиною 2 статті 160 ЦПК України головуючому у судовому засіданні право керувати ходом судового засідання і усувати із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи узгоджується з вище зазначеною прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що всі доводи, які наведено в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 21 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/44640/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10972/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.