ухвала

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Ситнік О.М., Гримич М.К., Леванчука А.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_8 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2013 року з відповідача ОСОБА_7 на її користь стягнуто заборгованість за договором позики в розмірі 45 786 грн.

У 2016 році відповідач повернув борг у тій сумі, яку суд визначив у рішенні, за курсом долара станом на 2013 рік.

У вересні 2012 року відповідач в рахунок боргу оформив кредит на суму 5 000 грн, залишок боргу зобов'язувався повернути в грудні 2012 року, про що написав розписку від 30 жовтня 2012 року, однак обіцянку своєчасно не виконав та борг не повернув.

Позивач зазначив, що фактично при розгляді справи в 2013 році не було враховано зміну розміру мінімальної заробітної плати, інфляцію та вартість користування позикою.

Позивач зазначив, що борг з осені 2012 року залишився в сумі 30 000 грн, але з 2010 року по 2012 року боржник користувався вказаними грошима в сумі 35 000 грн, а тому повинен відшкодувати відсотки за користування позикою в сумі 2 940 грн 83 коп., індекс інфляції - 5 801 грн 92 коп.

ОСОБА_6 вважає, що повернуті 21 листопада 2013 року 2 000 грн - це часткове повернення відсотків за користування позикою у розмірі 35 000 грн з осені 2010 року до 21 листопада 2013 року.

У 2016 році відповідач повернув частково борг у сумі 9 275 грн та 35 020 грн, що підтверджується розписками, однак не сплатив відсотків за користування позикою.

Позивач зазначив, що згідно з курсом долара на даний час 2 000 доларів США складає не 15 986 грн, а 2 000 х 26,083668 = 52 167 грн 34 коп., різниця становить 52 167,34 - 15 986 = 36 181 грн 34 коп.

Крім того, позивач зазначив, що 3 % річних за період з 01 листопада 2013 року по 01 лютого 2016 року - 2 026 грн 85 коп., індекс інфляції - 54 557 грн 55 коп., тобто сума боргу збільшилась на 24 557 грн 55 коп. (54 557,55 - 30 000).

Посилаючись на вищевикладене, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_7 36 181 грн 34 коп. за затримку повернення боргу (2 000 доларів США) у зв'язку із зміною курсу долара за період з моменту ухвалення рішення суду до 01 лютого 2016 року; 3 % річних за користування сумою 30 000 грн за період з 01 листопада 2013 року по 01 лютого 2016 року в розмірі 2 026 грн 85 коп.; 24 557 грн 55 коп. за несвоєчасне повернення суми 30 000 грн з урахуванням індексу інфляції за період з 01 листопада 2013 року по 01 лютого 2016 року; 11 611 грн 22 коп. за користування позикою 30 000 грн з урахуванням облікової ставки НБУ за період з 01 листопада 2013 року по 01 лютого 2016 року; визнати, що 2 000 грн, які були повернуті відповідачем 21 листопада 2013 року, є частковим поверненням відсотків за користування позикою у розмірі 35 000 грн за період з осені 2010 року по 21 листопада 2013 року, загальна сума боргу складає 74 376 грн 96 коп.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2016 року, задоволено частково позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 11 543 грн 40 коп. - процентів за користування позикою, 24 557 грн 55 коп. - інфляційних втрат, 2 026 грн 85 коп. - три проценти річних, а всього - 38 127 грн 80 коп., а також 381 грн 28 коп. понесених та документально підтверджених судових витрат пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В іншій частині позову відмовлено як заявленому необґрунтовано.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_8 просять скасувати судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 2 000 доларів США та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаної позовної вимоги або повернути справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються та касаційним судом не переглядаються(ч. 1 ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 324 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про стягнення боргу в розмірі 2 000 доларів США, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що спір про стягнення заборгованості у розмірі 2 000 доларів США було вирішено і ухвалено по даному спору рішення Долинським районним судом Кіровоградської області від 23 жовтня 2013 року, заборгованість стягнута у гривневому еквіваленті відповідно до чинного законодавства.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до розписки від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_7 отримав від ОСОБА_6 у позику 2 000 доларів США та 30 000 грн, що зобов'язується повернути у грудні 2012 року.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Таким чином, оскільки ОСОБА_7 згідно з розпискою про отримання позики від 30 жовтня 2012 року зобов'язується повернути позику у грудні 2012 року, відповідно до правил ст. 253 ЦК України є таким, який прострочив виконання зобов'язання з 01 січня 2013 року, оскільки 31 грудня 2012 року було останнім днем строку виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до вищевказаного правила, розписка про отримання позики є тим належним та допустимим доказом, що посвідчує передання позикодавцем позичальнику визначеної грошової суми.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу за договором позики в розмірі 45 786 грн.

Зі змісту цього рішення вбачається, що ця сума складається з 2 000 доларів США, що було еквівалентно на день ухвалення рішення сумі в розмірі 15 986 грн, а також 30 000 грн.

Відповідно до боргової розписки ОСОБА_6 від 02 лютого 2016 року, отримала від ОСОБА_7 9 275 грн у 2015 році.

Оскільки датою написання ОСОБА_6 розписки про отримання 9 275 грн є 02 лютого 2016 року, ця розписка підтверджує, що саме датою виконання цього зобов'язання є 02 лютого 2016 року. Матеріали цієї цивільної справи не містять будь-яких доказів про виконання зобов'язання на суму 9 275 грн у 2015 році з відображенням конкретної дати цього.

Главою 50 ЦК України визначено підстави припинення зобов'язання. Серед цих підстав не є обставиною, що припиняє зобов'язання, стягнення боргу за рішенням суду.

Крім вищезазначеного, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Згідно з розпискою від 03 лютого 2016 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_7 35 020 грн 76 коп.

Разом з тим, стягнення курсової різниці не передбачено, оскільки рішенням суду, яке є чинним, стягнуто заборгованість у національній валюті, а не в доларах США.

Касаційна скарга не містить доводів на спростування вказаних висновків судів попередніх інстанцій, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та її представника ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Кіровоградської області від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.М. Ситнік
Судді: М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко