Справа № 285/3102/17
провадження у справі № 2/0285/1592/17
16 листопада 2017 року м. Новоград-Волинський
Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:
головуючого - судді Михайловської А.В.
за участі секретаря судового засідання Ковальової З.С.
сторони по справі : позивач - ОСОБА_1, відповідач - ОСОБА_2
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2
про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням- ,
22.08.2017 року позивач звернулася до суду з цим позовом до відповідача та просила визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування квартирою, що знаходиться за адресою : Житомирська область, м. Новоград-Волинський, вул. Шевченка, 4/33 та належить ОСОБА_1
В обґрунтування позову зазначає, що в належній їй квартирі зареєстрований відповідач, який вже більше 3 років не проживає в ній, не сплачує комунальні послуги, в односторонньому порядку зняти з реєстраційного обліку відповідача неможливо. А тому в порядку усунення перешкод в користуванні власністю позивач змушена звернутися до суду .
Сторони в судове засідання не прибули.
Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позові, просила їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з"явився. Враховуючи те, що про час і місце судового розгляду він був повідомлений вчасно та належним чином, зокрема судова кореспонденція направлялася за останнім відомим його місцем реєстрації, однак про причини неявки суду не повідомив, заперечення проти позову не подав, суд вважає за можливе ухвалити рішення заочно на підставі наявних доказів у справі, проти чого позивач не заперечила.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 / а.с. 5 /.
Згідно довідки, наданої Житомирським адресно-довідковим бюро від 29.08.2017 року, відповідач перебуває на реєстраційному обліку в квартирі АДРЕСА_1 /а.с.13/.
Як зазначено в акті обстеження умов проживання ОСОБА_1, яка зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1 від 22 лютого 2017 року , складеного депутатом міської ради ОСОБА_3, зі слів сусідів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, за даною адресою зареєстровано четверо осіб, з них ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, там не проживає /а.с. 8/.
Згідно заочного рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 19 січня 2017 року було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем /а.с.8/.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Як встановлено судом, відповідач в спірному житлі був зареєстрований як член сім»ї власника, однак тривалий час там не проживав, залишивши місце своєї реєстрації, та до цього часу проживає за іншими адресами.
Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням: фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив судам, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.
Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, акт про не проживання особи за місцем реєстрації від 22.02.2017 року в спірному будинку є беззаперечним та належним доказом вибуття відповідача з місця реєстрації.
Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом спірне житло належить позивачу, а відповідач по справі не проживає у ньому більше трьох років, втратив статус члена сім»ї, оскільки шлюб було розірвано, однак продовжує перебувати на реєстраційному обліку за вищезазначеною адресою, чим порушує права позивача, як власника, в тому числі, можливості на свій розсуд вільно користуватися та розпоряджатися своїм майном.
За таких обставин, суд вважає позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, законними, обґрунтованими, та такими, що підтверджуються належними доказами та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Також суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 640 грн..
Керуючись ст.ст. 11, 15, 57-60, 88, 212-215, 223, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 9,150 ЖК України, суд,
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, таким, що втратив право на користування житлом за адресою: АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_1.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) грн. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії, а позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: А.В.Михайловська