Справа № 308/6364/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.11.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

У позовній заяві позивач посилається на те, що 21.07.2015 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 Від даного шлюбу у них є малолітня донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що протягом останнього року сімейне життя між ними почало втрачати любов і поступово, як наслідок, почало погіршуватися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них по-різному дивиться на головні критерії шлюбу, вони по-різному дивляться на життя, сімю, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, саме через нього постійні чвари вдома, і свідком таких непорозумінь не рідко стає їхня донька, що не може позитивно впливати на її психічний стан. Крім того, відповідач спричиняє їй та їхній дитині душевні страждання.

Також позивач вказує, що вона та відповідач неодноразово протягом останнього року намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося за останніх шість місяців, хоча вони прикладали для цього максимально зусиль, їхні відносини переросли в ще більш ворожі.

Зауважує, що в результаті їхніх розмов вона прийшла до висновку, що розлучення - це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю їхньої спільної дитини, тим більше відповідач особисто вирішав сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання, де вони спільно проживали, не відвідує її та їхню дитину, матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні доньки. За вищенаведених підстав позивач вважає, що збереження їхньої сімї і подальше спільне проживання відповідачем є неможливим.

Стверджує, що підстав, які б перешкоджали звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу, передбачених ст. 110 СК України, зокрема таких як вагітність або ж недосягнення їхньою спільною дитиною одного року, відсутні.

Тому вважає за необхідне, на підставі ст. 112 СК України, просити суд постановити рішення про розірвання шлюбу, оскільки їхнє подальше спільне життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і малолітньої дитини. Крім того, їхня спільна дитина, що була народжена за час шлюбу, проживає та буде проживати з нею.

Позивач зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та їхній спільній дитині взагалі не допомагає, участі у її вихованні не приймає. Всупереч вимогам ст. 180 СК України відповідач ухиляється від свого обовязку щодо утримання доньки.

За твердженням позивача між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. В звязку з тим, що протягом останнього часу відповідач не підтримував з нею та їхньою спільною дитиною ніяких відносин, на момент подання цього позову вона немає достовірних відомостей про те, де саме працює її чоловік.

Також вказує, що на даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. В той час, вона змушена сама утримувати та виховувати малолітню доньку. При таких умовах, враховуючи вищевикладене та керуючись положенням ст. 184 СК України, вважає, що розмір аліментів на утримання малолітньої доньки необхідно визначити в твердій грошовій сумі, так як відповідач не має постійного заробітку, а доходи його є мінливими та нерегулярними, більш того за наявності такої істотної обставини як отримання ним доходу від неофіційних джерел заробітку, з відповідача на її користь необхідно стягнути аліменти саме в твердій грошовій сумі з моменту звернення з цим позовом до суду та до досягнення їхньою дочкою повноліття.

Позивач посилається на те, що також відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2 ст. 84 СК України.

З посиланням на викладене позивач просить суд:

розірвати між нею та відповідачем ОСОБА_2 шлюб, зареєстрований 21.07.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції в Закарпатській області за актовим записом № 327;

малолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишити проживати з нею;

стягнути з ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, на її ОСОБА_1 користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною повноліття;

стягнути з ОСОБА_2 на її ОСОБА_1 користь аліменти на її утримання, в твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом до досягнення дитиною трьох років.

Позивач у дане судове засідання не зявилася, при цьому її представник подав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та заперечує проти ухвалення заочного рішення, оскільки відповідач проживає за вказаною адресою та свідомо нехтує судовими засіданнями.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом надіслання судових повісток рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (штрихкодові ідентифікатори 298/208), що повернулися на адресу суду з відміткою за закінченням терміну зберігання, про причини неявки суду не повідомив.

За приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене особі належним чином.

Оскільки відповідачем судові повістки, направлені судом на його імя за адресою, за якою зареєстровано його місце проживання, не одержані, внаслідок чого повернуті суду за закінченням терміну зберігання через відсутність адресата, суд вважає відповідача таким, що був належним чином повідомленим по час та місце судового розгляду.

Згідно з ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.07.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_4) ОСОБА_5 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 327, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ФМ № 129771, виданим 21.07.2015 року (а.с. 6).

Згідно з даними свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії І-ФМ № 335183, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 02.12.2015 року, її батьком значиться відповідач ОСОБА_2, а мати позивач ОСОБА_1 (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з довідкою про склад сімї та розмір платежів за житлово-комунальні послуги, виданою ОСББ «Лермонтова 5А» уповноваженому власнику ОСОБА_4, що прописаний за адресою: м. Ужгород, вул. Лермонтова, 5А/70, в склад його сімї входять четверо осіб: власник ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3; дружина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4; донька ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5; онука ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 9).

За приписами ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалося, сторони разом не проживають та не підтримують сімейних стосунків, позивач не бажає проживати з відповідачем та наполягає на розірванні шлюбу, про що свідчить зміст позовної заяви.

Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам позивача та дитини сторін, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до положень ст. 181 СК України способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 182 СК України передбачає обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

За правилами ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі регламентовано ст. 184 СК України.

Зважаючи на вказані вимоги закону аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Визначальним при визначенні способу стягнення аліментів є те, чи платник аліментів має постійний, стабільний заробіток (дохід), чи навпаки, такий його дохід є нерегулярним, мінливим, частина такого виплачується в натурі, тощо.

Як вбачається із позовної заяви та матеріалів справи спільна дитина сторін проживає з матірю та потребує матеріального забезпечення, за твердженням позивача відповідач не працює та постійного (сталого) доходу не має, між батьками відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за малолітньою дитиною, майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, а також вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. щомісячно і до досягнення нею повноліття.

Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня 2017 року становить 1426 грн., з 1 грудня 1492 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дитину хоча б найнеобхіднішим.

За змістом ч. ч. 2, 4, 6 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Визначаючи розмір аліментів на утримання позивача суд відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує матеріальне становище дитини, ту істотну обставину, що донька сторін проживає з матірю, яка здійснює догляд за нею. Відтак, суд вважає, що аліменти на утримання позивача, з якою проживає дитина, слід визначити у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 грн. до досягнення донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Розмір аліментів, визначений судом, відповідатиме принципам розумності та справедливості. При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів того, що позивач в змозі сплачувати на утримання дитини 3000 грн. з урахуванням рівності обовязку подружжя щодо утримання дитини, що відповідач має можливість сплачувати аліменти у розмірі 3000,00 грн. щомісячно як на утримання дитини, та і на утримання позивача, з якою проживає дитина до досягнення нею трьох років, суду не надано, відтак у решті позовних вимог слід відмовити.

Принципом 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і під відповідальністю своїх батьків і в усякому разі в атмосфері любові і моральної і матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, окрім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Враховуючи, що малолітня донька сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає з позивачем, доказів про наявність спору щодо її місця проживання матеріали справи не містять, а тому суд вважає, що місце проживання спільної дитини сторін слід визначити з матірю ОСОБА_1

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 1280,00 грн. (640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу + 640,00 грн. за вимогу про визначення місця проживання дитини = 1280,00 грн.) та судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 84, 105, 110, 112, 115, 180-184, 191 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 21.07.2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом № 327, між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_5 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП НОМЕР_1), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 04.07.2017 року і до досягнення нею повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9, (РНОКПП НОМЕР_1), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_10, аліменти на її утримання як дружини, з якою проживає дитина, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень 00 коп. щомісячно, починаючи з 04.07.2017 року і до досягнення донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, трьох років.

Визначити місце проживання малолітньої дитини сторін доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_1.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_9 1280 (одну тисячу двісті вісімдесят) гривень 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик