АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Кулікової С.В.
при секретаріМаличівській Н.В.,
за участю позивача ОСОБА_5,

представника позивача ОСОБА_6,

представника відповідача Барзікової Т.А., Ліснюк Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Барзікової Тетяни Анатоліївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року

У справі за позовом ОСОБА_5 до Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, третя особа Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про визнання права користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_5 право користування на 38/100 частин квартири АДРЕСА_1. /а.с. 98-99/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» Барзікова Т.А. подала апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, змістом яких було внесення змін до договору найму, перерозподіл житлової площі та визнання позивача наймачем 1/2 частини квартири після смерті ОСОБА_9 Також зазначала, що визнаючи за ОСОБА_5 право користування на 38/100 частин квартири АДРЕСА_1, судом першої інстанції не враховано, що померлий ОСОБА_9 мав право користування кімнатою, розміром 10, 3 кв.м., а те, що ОСОБА_5 є єдиною спадкоємицею, як зазначив суд першої інстанції, не є підставою для прийняття такого рішення. Окремо наголошувала на тому, що балансоутримувачем, зокрема і спірної квартири, є КП "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва". З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просила рішення суду скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

№ справи 759/14589/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/7041 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, на підставі наступного.

Судом встановлено, що батьками позивача ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 були ОСОБА_9 та ОСОБА_11, які 19.07.1979 р. розірвали свій шлюб (а.с. 14, 29).

Відповідно до Витягу з рішення виконавчого комітету Ленінградської районної ради народних депутатів № 537 від 06.10.1989 р. був розділений особовий рахунок по квартирі АДРЕСА_2, з виділенням у користування ОСОБА_9 житлової кімнати 10,3 кв.м. та ОСОБА_11 житлової кімнати 17,0 кв.м. та відповідно були зареєстровані різні особові рахунки на вказаних осіб (а.с. 60).

Відповідно до Витягу з Розпорядження Ленінградської РДА м. Києва № 1746 від 06.11.1998 р. були внесені зміни в договір найму житлового приміщення, а саме: по квартирі АДРЕСА_2, з його переукладенням з позивачем ОСОБА_5, а саме: на кімнату житловою площею 17,0 кв.м, у зв'язку зі зміною місця проживання матері останньої ОСОБА_12 (а.с. 19).

Встановлено, що у 2007 р. позивачка ОСОБА_5 та її неповнолітня дочка ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_2 приватизували 62/100 в рівних частинах спірної квартири АДРЕСА_1

Встановлено, що батько позивача ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 р. помер (а.с. 28), за життя не скористався своїм правом на приватизацію частини спірної квартири, яка йому була виділена у користування відповідно до рішення органу місцевого самоврядування про розподіл особових рахунків, у зв'язку з чим позивач, в тому числі з метою поліпшення своїх та своєї неповнолітньої дочки житлових умов, перебуваючи на відповідному квартирному обліку, звернулась до суду за захистом своїх житлових прав в порядку ст.ст. 15, 16 ЦК України.

Також встановлено, що ОСОБА_5 з 1986 р. зареєстрована та постійно проживає у спірній квартирі АДРЕСА_2 (а.с. 18), здійснює утримання спірної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 9 ЖК України, постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», ст. 651 ЦК України.

Встановивши, що протягом тривалого часу, з 1986 р. позивачка ОСОБА_5 проживає в спірній квартирі, утримує вказане житло, за вказаною адресою зареєстрована та є єдиною спадкоємицею після смерті свого батька ОСОБА_9, суд першої інстанції дійшов до висновку про можливість визнання за ОСОБА_5 права користування на 38/100 частин квартири АДРЕСА_3.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем , житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством,установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Частинами 1, 2 ст. 64 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

В матеріалах справи відсутні дані, які до того ж не були предметом розгляду в суді першої інстанції щодо звернення ОСОБА_5 до Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» про укладення договору найму після смерті батька, разом з тим приватизувала спільно з неповнолітньою дочкою ОСОБА_13 62/100 частини спірної квартири в рівних частках.

Відповідно до ст. 106 ЖК УСРС повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Таким чином, суд першої інстанції на вказану норму закону уваги не звернув, фактично проігнорувавши порядок укладення договору найму, перебрав на себе функції наймодавця.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що позов фактично заявлено передчасно, оминаючи наявний порядок укладення договору найму в разі смерті члена сім'ї наймача, у зв'язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Також з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги у розмірі 606, 30 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» БарзіковоїТетяни Анатоліївни на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 03 травня 2017 року -скасувати, постановивши нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_5 /ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н./ на користь Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» // 606, 30 гривень сплаченого судового збору, за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: