Справа № 161/4009/17
Провадження № 4-с/161/79/17
У Х В А Л А

23 листопада 2017 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» на дії державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 під час примусового виконання рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 листопада 2011 року в цивільній справі №2-4916/11 стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь Відкритого акціонерного товариства БМ Банкзаборгованість за кредитним договором в розмірі 781 533 грн. 08 коп. за кредитним договором №4/136/120908 від 21 вересня 2008 року.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 в користь Відкритого акціонерного товариства БМ Банк понесені витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 1700 грн. по 800 грн. з кожного та 120 грн. по 60 грн. з кожного понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

На виконання цього судового рішення в частині стягнення заборгованості зі ОСОБА_4 судом був виданий виконавчий лист від 14 червня 2012 року №2-4916/11.

Наразі, вказаний виконавчий лист знаходиться на примусовому виконанні у Луцькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області за №46686444, державний виконавець Копетюк Володимир Олегович.

13 березня 2017 року стягувач звернувся до суду зі скаргою дії та бездіяльність державного виконавця. Скарга мотивована тим, що державний виконавець не вживає всіх залежних від нього заходів для належного виконання судового рішення.

З наведених вище підстав просить суд визнати незаконними дії (бездіяльність) державного виконавця у виконавчому провадженні №46686444 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_4 боргу по кредитному договору №4/136/120908 від 12 вересня 2008 року в сумі 781 533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн. та витрат на ІТР в сумі 60,00 грн., які полягають у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна і доходів боржника та неналежному здійсненні заходів примусового стягнення боргу:

1) в матеріалах виконавчого провадження відсутні документи в підтвердження того, що боржник зявився на виклик державного виконавця у ВДВС та надав пояснення з приводу причин і обставин несплати боргу та відсутні докази про встановлення наявності майна по місцю проживання, місцезнаходження та місцю реєстрації ОСОБА_4, не було заявлено в суд подання про розшук боржника та про примусове входження в приміщення, де знаходиться майно боржника;

2) неналежно перевірено наявність доходів у боржника від заробітної плати, пенсії, оренди чи інших джерел та не звернуто стягнення на заробітну плату боржниця працює у ТзОВ «Анекс Плюс» (м. Луцьк вул. Станіславського, 2Б);

3) відсутнє звернення державного виконавця до суду з мотивованим поданням про винесення ухвали про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_5 за межі України до виконання рішення суду.

4) не зясована наявність підстав для доказів про навмисне невиконання рішення суду боржником та/або відповідальними посадовими особами, не вжито заходів для притягнення до адміністративної відповідальності та/або кримінальної відповідальності винних осіб у порядку, передбаченому ст.ст. 75, 76 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.2-3).

Представник стягувача у судовому засіданні скаргу підтримала та просила суд її задовольнити.

Боржник у судове засідання не зявилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

В судове засідання державний виконавець не зявився, однак у судовому засіданні 14 листопада 2017 року вимоги скарги заперечив та надав пояснення стосовно неї.

Заслухавши пояснення представника стягувача та державного виконавця у судовому засіданні 14 листопада 2017 року, дослідивши письмові матеріали скарги, проаналізувавши матеріали виконавчого провадження, суд дійшов висновку, що скаргу слід задовольнити частково, з наступних підстав.

Пунктом 14 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що перебувають у виконавчому провадженні.

У разі якщо боржник без поважних причин не зявився за викликом виконавця, виконавець має право звернутися до суду щодо застосування до нього приводу.

У розглядуваному випадку з матеріалів виконавчого провадження слідує, що державним виконавцем безпідставно не здійснювалися виклики боржника ОСОБА_4, не відбиралися в неї пояснення, а також не ініціювалося питання про примусовий привід боржника. Отже скарга стягувача в цій частині є обґрунтованою.

Частиною другою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що розшук боржника - юридичної особи, майна боржника організовує виконавець шляхом подання запитів до відповідних органів, установ або проведення перевірки інформації про майно чи доходи боржника, що міститься в базах даних і реєстрах, та перевірки майнового стану боржника за місцем проживання (перебування) або його місцезнаходженням.

Як слідує з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем вживалися заходи щодо розшуку майна боржника шляхом подання запитів до Територіального сервісного центру 0741 Регіонального сервісного центру у Волинській області МВС України, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, Управління Держпраці у Волинській області, Державної інспекції сільського господарства у Волинській області, Головного управління Держгеокадастру у Волинські області. За результатом поданих запитів встановлено, що будь-якого нерухомого або рухомого майна боржник не має. Суд вважає дії державного виконавця в цій частині належними, а скаргу необґрунтованою.

Також, як слідує з акту державного виконавця від 24 січня 2017 рок, ним здійснювався вихід за фактичним місцем проживання боржника за адресо Луцький район, с. Липини, вул. Данила Галицького, 28 і встановлено, що майна на праві приватної власності на яке згідно закону можливо звернути стягнення не виявлено.

Однак у вказаному акті зазначено, що він складений в присутності боржника ОСОБА_4, в той час як в акті розписаний ОСОБА_3 Крім того, в акті не зазначено, яке саме майно було виявлено в будинку, в якому проживають боржники, кому воно належить та чому на нього не можливо звернути стягнення.

З наведених вище міркувань суд вважає, що державний виконавець неналежно виконав покладений на нього обовязок щодо розшуку майна боржника шляхом виходу за місцем його проживання, і скарга в цій частині є обґрунтованою.

Частиною першою статті 36 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини.

У розглядуваному випадку державним виконавцем було встановлено місце проживання боржника (Луцький район, с. Липини, вул. Данила Галицького, 28) отже були відсутні будь-які підстави для ініціювання питання про розшук боржника. Так само були відсутні підстави для ініціювання питання про примусове входження у житло, оскільки відсутні достовірні відомості, що за місцем проживання боржника є майно, на яке можливо звернути стягнення, а також що боржник перешкоджає опису цього майна. Отже скарга в цій частині є необґрунтованою.

Стосовно вимоги скарги про визнання неправомірними дій державного виконавця стосовно неналежної перевірки наявності доходів у боржника від заробітної плати, пенсії, оренди чи інших джерел, а також звернення стягнення на такі доходи суд зазначає, що в матеріалах виконавчого провадження містяться електронні запити та відповіді на них з Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України, за змісту яких слідує, що боржник офіційно не отримує жодних доходів. Отже державний виконавець в цій частині виконав покладений на нього обовязок, перевірив наявність доходів від заробітної плати, пенсії чи інші джерел, а отже скарга в цій частині є необґрунтованою.

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

У розглядуваному випадку, як сліду з матеріалів виконавчого провадження та даних Державної прикордонної служби України, Державної міграційної служби України, боржник має паспорт громадянина України для виїзду за кордон та неодноразово протягом листопада 2015 року вересня 2017 року перетинала державний кордон України у напрямку ОСОБА_6. Однак державним виконавцем подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було подано суду лише 27 вересня 2017 року, тобто станом на день подання скарги на його дії такого подання ініційовано не було. Вказане є протиправною бездіяльністю державного виконавця і скарга в цій частині є обґрунтованою.

Стосовно вимоги скарги про визнання протиправною бездіяльності державного виконавця по зясування підстав та доказів про навмисне невиконання рішення суду боржником та/або посадовими особами, не вжиття заходів для притягнення до адміністративної та/або кримінальної відповідальності, суд зазначає, що виконавчий документи, або окремі процесуальні доручення не направлялися інших органам державний влади, установам або організаціям. Крім того, матеріали виконавчого провадження не містять свідчень того, що боржник умисно перешкоджає виконанню судового рішення, тобто підстав для ініціювання притягнення її до адміністративної відповідальності. Отже, скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

Підсумовуючи все вищевикладене суд доходить висновку, що скарга ПАТ «БМ Банк» підлягає до задоволенню частково, а саме шляхом визнання незаконною бездіяльності державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46686444 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_4 боргу по кредитному договору №4/136/120908 від 12 вересня 2008 року в сумі 781 533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн. та витрат на ІТР в сумі 60,00 грн., які полягає у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна боржника та неналежному здійсненні заходів примусового стягнення боргу, а саме у звязку з:

1) відсутністю в матеріалах виконавчого провадження документів в підтвердження того, що боржник зявився на виклик державного виконавця у ВДВС та надав пояснення з приводу причин і обставин несплати боргу;

2) відсутністю в матеріалах виконавчого провадження належних доказів про встановлення наявності майна по місцю проживання боржника;

3) відсутністю станом на день подання скарги звернення державного виконавця до суду з мотивованим поданням про винесення ухвали про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4 за межі України до виконання рішення суду.

В задоволенні решти вимог скарги слід відмовити у звязку з її необґрунтованістю.

Керуючись статтями 210, 386 Цивільного процесуального кодексу України, на підставі Закону України «Про виконавче провадження», суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу Публічного акціонерного товариства «БМ Банк» - задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця Луцького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Волинській області ОСОБА_2 у виконавчому провадженні №46686444 про стягнення в користь АТ «БМ Банк» зі ОСОБА_4 боргу по кредитному договору №4/136/120908 від 12 вересня 2008 року в сумі 781 533,08 грн., витрат по сплаті судового збору в сумі 850,00 грн. та витрат на ІТР в сумі 60,00 грн., яка полягає у неналежному здійсненні заходів з розшуку майна боржника та неналежному здійсненні заходів примусового стягнення боргу, а саме у звязку з:

1) відсутністю в матеріалах виконавчого провадження документів в підтвердження того, що боржник зявився на виклик державного виконавця у ВДВС та надав пояснення з приводу причин і обставин несплати боргу;

2) відсутністю в матеріалах виконавчого провадження належних доказів про встановлення наявності майна по місцю проживання боржника;

3) відсутністю станом на день подання скарги звернення державного виконавця до суду з мотивованим поданням про винесення ухвали про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4 за межі України до виконання рішення суду.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_7