Справа № 127/6584/17 Провадження № 22-ц/772/2567/2017Головуючий в суді першої інстанції Жмудь О. О.
Категорія 53Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Копаничук С.Г.,

за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області про стягнення недоплаченого відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, інших страхових виплат та зобов'язання до вчинення дій, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що він тривалий час працював на різних посадах (за різними робочими спеціальностями) у ВО «Хімпром» і у вересні 1988 році, працюючи слюсарем-ремонтником по ремонту апаратурного обладнання на виробництві мінеральних добрив 5 розряду ремонтно-механічного цеху, отримав професійне захворювання, внаслідок чого втратив 40% професійної працездатності, йому встановлена третя група інвалідності. В подальшому відсоток ступеня втрати професійної працездатності збільшився з 09.01.1991 року - 50%, з 28.01.1997 року - 60%, і йому була встановлена друга група інвалідності, а з 30.01.2004 року - безстроково 70%. Позивач вважає, що починаючи з січня 1992 року, внаслідок неналежного виконання ВО «Хімпром» постанов Кабінету Міністрів України №391 від 31.12.1991 року, №140 від 21.03.1992 року, №276 від 26.05.1992 року, він отримував значно занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 49 933,23 грн., за період з 01.05.1992 року по 31.05.2013 року, стягнути з відповідача на його користь недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 12 321,49 грн. за період з 01.06.2013 року по 31.12.2016 року, а також просив зобов'язати відповідача провести донарахування і виплатити позивачу щомісячні платежі з 01.01.2017 року, враховуючи, що станом на грудень 2016 року щомісячний страховий платіж визначений в сумі 2 986,14 грн..

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2017 року позов задоволено.

Стягнуто з Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, різницю між визначеним та виплаченим відшкодуванням втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 49 933, 23 грн., за період з 01.05.1992 року по 31.05.2013 року.

Стягнуто з Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу та інших страхових виплат в розмірі 12 321, 49 грн., за період з 01.06.2013 року по 31.12.2016 року.

Зобов'язано Вінницьке відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області провести донарахування і виплатити ОСОБА_2 щомісячні платежі з 01.01.2017 року, враховуючи, що станом на грудень 2016 року щомісячний платіж визначений в сумі 2 986,14 грн..

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, Вінницьким відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, посилаючись на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

В судовому засіданні представники Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області апеляційну скаргу підтримали з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_2 та його представник в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що позивачу було недоплачене відшкодування втраченого заробітку, витрат на медичну та соціальну допомогу, а також інших страхових виплат, розмір яких становить 62 254,72 грн. за період з 01.05.1992 року по 31.12.2016 року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 25.04.1977 року №49-к ОСОБА_2 зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 3 розряду в ремонтно-механічний цех з 25.04.1977 року.

Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 26.03.1984 року №196 ОСОБА_2, слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду ремонтно-механічного цеху, звільнено з займаної посади за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП УРСР з 02.04.1984 року.

Наказом директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 29.10.1984 року №487 ОСОБА_2 зараховано слюсарем по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив 4 розряду в ремонтно-механічний цех з 30.10.1984 року.

Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 28.11.1986 року №626 ОСОБА_2 присвоєно 5 розряд слюсаря по ремонту апаратурного обладнання в виробництві мінеральних добрив ремонтно-механічного цеху з 28.11.1986 року.

Наказом Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 02.11.1987 року №496 ОСОБА_2 переведено слюсарем-ремонтником 5 розряду ремонтно-механічного цеху з 02.11.1987 року.

Наказом в.о. директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора хімічного заводу ім. Я.М. Свердлова від 14.11.1988 року №99-к ОСОБА_2, слюсаря-ремонтника ремонтно-механічного цеху, переведено контролером окремої воєнізованої команди ВОХР з 15.11.1988 року.

Наказом генерального директора Вінницького ордена Трудового Червоного Прапора виробничого об'єднання «Хімпром» від 15.08.1990 року №65-к на підставі протоколів засідань кваліфікаційних комісій та в зв'язку з введенням нових умов оплати праці ОСОБА_2, контролеру ВОХР, встановлено нове найменування професії - контролер на контрольно-перепускному пункті з 01.08.1990 року.

Наказом від 08.10.1993 року №454 ОСОБА_2 було звільнено в зв'язку з виходом на пенсію згідно п. 2 ст. 40 КЗпП з 09.10.1993 року.

Як вбачається з особової справи ОСОБА_2, зокрема, з Акта розслідування професійного захворювання (отруєння) від 24.10.1988 року, у ОСОБА_2 було встановлено професійне захворювання, внаслідок чого він втратив 40% професійної працездатності; з січня 1991 року відсоток втрати професійної працездатності ОСОБА_2 збільшився до 50%; з січня 1997 року відсоток втрати професійної працездатності ОСОБА_2 збільшився до 60%; з січня 2004 року відсоток втрати професійної працездатності ОСОБА_2 збільшився до 70% та йому було присвоєно ІІ групу інвалідності внаслідок професійного захворювання.

Вінницьке державне підприємство «Виробниче об'єднання «Хімпром» було ліквідоване без правонаступника, з 01.06.2001 року страхові виплати ОСОБА_2 виплачуються Відділенням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці.

Вказані обставини також встановлені рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.02.2014 року, а відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З матеріалів справи видно, що в березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Вінниці щодо перерахунку щомісячних страхових виплат з травня 1992 року по грудень 2016 року, оскільки вважає, що вони сплачувалися у заниженому розмірі, однак листом від 17.03.2017 року № 145-06-25-01 йому було рекомендовано для вирішення даного питання звернутися до суду.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду соціального страхування від нещасних випадків своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає корегуванню у зв'язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому ст. 34 Закону України «Про оплату праці».

Пунктом 4 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року №472, якими визначався порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди до 11.07.2001 року, передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров'я складається з: виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності; виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам сім'ї та утриманцям померлого); компенсації витрат на медичну та соціальну допомогу (посилене харчування, протезування, сторонній догляд тощо).

Відповідно до п. 9 Правил розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я; визначений розмір втраченого заробітку або відповідна його частина залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності коригуванню у бік зменшення не підлягає.

Пунктом 22 Правил визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення розміру відшкодування потерпілому втраченого заробітку, або відповідної його частини визначається за бажанням потерпілого за 12 або 3 останні повні календарні місяці роботи, що передували каліцтву, а при професійному захворюванні - стійкій втраті професійної працездатності; середньомісячний заробіток у зазначений період підлягає коригуванню на час встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності з урахуванням підвищення тарифних ставок, посадових окладів відповідних працівників виробничого підрозділу (дільниці, цеху) підприємства, де працював потерпілий до моменту ушкодження здоров'я, або індексації доходів відповідно до чинного законодавства.

Крім того, відповідно до 4 Постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 1992 року № 276 «Про заходи щодо виконання постанови Верховної Ради України від 29 квітня 1992 року «Про підвищення соціальних гарантій для населення» передбачено підприємствам, установам і організаціям визначити розмір виплат, які відповідно до чинного законодавства обчислюються із середнього заробітку (допомога у разі тимчасової непрацездатності, вихідна допомога, відпустка тощо), з урахуванням нових тарифних ставок і посадових окладів у порядку, встановленому постановою КМУ від 21.03.1992 року № 140 «Про додаткові заходи у зв'язку з підвищенням заробітної плати» провести з 1 травня 1992 року перерахування розмірів відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виходячи із середньої заробітної плати відповідних працівників підприємств, установ, організацій за січень - квітень 1992 року, відкоригованого на величину фактичного підвищення тарифних ставок і посадових окладів; установити, що при визначенні розмірів відшкодування шкоди у випадках трудового каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, які призначатимуться після 1 травня 1992 року, середньомісячний заробіток обчислюється за три місяці, що передували каліцтву або встановленню втрати працездатності; сума заробітної плати до 1 травня 1992 року збільшується на величину підвищення на підприємстві тарифних ставок і посадових окладів.

Таким чином, Виробничим об'єднанням «Хімпром» з 1992 року належним чином не виконувалися положення вказаної Постанови Кабінету Міністрів України, внаслідок чого ОСОБА_2 отримував занижений розмір втраченого заробітку, витрат на медичну і соціальну допомогу та інших страхових виплат.

Згідно п. 3 прикінцевих положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» визначено, що весь обсяг заборгованості потерпілим на виробництві та членам їх сімей, яким до набрання чинності цим законом, підприємства, установи, організації не відшкодували матеріальної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, виплачується цими підприємствами, установами та організаціями, а в разі їх ліквідації без правонаступника - Фондом соціального страхування від нещасних випадків.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для задоволення позову та стягнення з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України у м. Вінниці на користь ОСОБА_2 62 254,72 грн. в період з 01.05.1992 року 31.12.2016 року у відшкодування втраченого заробітку у зв'язку з втратою працездатності внаслідок професійного захворювання.

Щодо викладеного в апеляційній скарзі посилання на те, що судом при вирішенні питання щодо стягнення заборгованості з відповідача використано лише середню відкориговану заробітну плату працівника ДП «ВО Хімік» ОСОБА_3 за січень-квітень 1992 року, який працював слюсарем 5 розряду, як і позивач, то дане посилання не свідчить про незаконність рішення, оскільки порядок нарахування, перерахунку та виплати щомісячних сум відшкодування шкоди визначається Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків і до того ж колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_2 також працював на даному підприємстві, у цей же період та займав посаду слюсаря 5 розряду, відтак і розмір заробітної плати в даному випадку є тотожним.

Також, не спростовують висновок суду і посилання на відсутність вини відповідача в тому, що ДП «ВО Хімпром» неправильно провів розрахунок і виплату відшкодування шкоди ОСОБА_2 до 01.04.2001 року і що останній до моменту ліквідації ДП «ВО Хімпром» не звертався із заявами про проведення перерахунку страхових виплат.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Вінницького відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Вінницькій області відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04.09.2017 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ С.Г. Копаничук

Згідно з оригіналом: