АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/959/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним -

в с т а н о в и л а :

У січні 2016 представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що 31 липня 2015 року помер чоловік ОСОБА_6 ОСОБА_10.

Після смерті чоловіка позивачка довідалася, що 9 грудня 2003 року ОСОБА_10 склав заповіт, яким все своє майно заповідав ОСОБА_8 Заповіт було посвідчено нотаріусом ОСОБА_9 Однак, на думку позивача, ОСОБА_10 не бажав складати заповіт на чужу людину, якою для нього була ОСОБА_8

Станом на 9 грудня 2003 року ОСОБА_10 виповнилося 75 років, він перебував на обстеженні у невропатолога та психіатра, спроби поліпшити його психічний стан позитивного результату не дали. При цьому ОСОБА_10 приймав сильнодіючі ліки, які мають психотропну дію, та зловживав спиртними напоями.

За таких обставин позивач вважає, що в момент вчинення заповіту 9 грудня 2003 року ОСОБА_10 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже заповіт від 9 грудня 2003 року не відповідає його дійсній волі, а тому просив суд визнати його недійсним.

У лютому 2017 року представник позивача доповнював позовну заяву, та залишивши позовні вимоги без змін, просив врахувати, що ОСОБА_10 страждав на нервові розлади повязаними із захворюваннями головного мозку та захворюваннями серця, часто скаржився на погіршення самопочуття, вживав сильнодіючі препарати. Крім того, ОСОБА_10 не мав бажання складати заповіт на відповідачку, яка не є членом його сімї та передавати їй 1/5 частину приватизованої квартири №24 за адресою м. Черкаси вул. Петровського, 156/3 іншим співвласниками якої є його дружина та донька. ОСОБА_10 пиячив, вів бродячий спосіб життя та міг змінювати своє місце проживання без попередження. Препарат «Соннат», який приймав ОСОБА_10, має психотропну дію та багато побічних ефектів. Підпис та прізвище ОСОБА_10 написані у заповіті відрізняються від його підпису та почерку у стані спокою та психічної урівноваженості, що також свідчить про те, що він не усвідомлював своїх дій, складаючи заповіт 9 грудня 2003 року.

Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 1 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначив, що експерти однобічно підійшли до оцінки свідчень свідків, не врахували більшу частину зазначеної позивачами інформації, для результатів висновку використали тільки ті свідчення, що не вказували на невідповідність оспорюваного заповіту внутрішній волі ОСОБА_10 Вказав про безпідставну відмову суду у задоволенні клопотання позивача щодо допиту експертів, які проводили експертизу та відмову в проведенні повторної посмертної судово-психіатричної експертизи.

Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, виходив з того, при складанні заповіту від 9 грудня 2003 року ОСОБА_10 усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними, волевиявлення заповідача було вільним та цей заповіт повністю відповідав його внутрішній волі.

Колегія суддів погоджується з даним висновокм суду.

Судом вствнолено, що 9 грудня 2003 року приватним нотаріусом ОСОБА_9А, посвідчено та зареєстровано в реєстрі за №5758 заповіт ОСОБА_10, яким останній на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_8 (т.1 а.с.50).

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_11 І-СР №264597 від 4 серпня 2015 року вбачається, що ОСОБА_10 помер 31 липня 2015 року. (т.1 а.с. 4).

За повідомленням приватного нотаріуса ОСОБА_12 після смерті ОСОБА_10 заяви про прийняття спадщини подали ОСОБА_8, як спадкоємець за заповітом та ОСОБА_6, як спадкоємець за законом. (т.1 а.с. 87)

ОСОБА_10 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі з 8 квітня 1956 року, що підтверджено свідоцтвом про одруження (т.1 а.с. 5).

Статтею 55 ЦК УРСР, чинного на час складання заповіту, так і ст. 225 діючого ЦК України передбачають недійсність правочину вчиненого дієздатною особою у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6-1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

У п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» розяснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Згідно з висновком №433 від 6 грудня 2016 року посмертної судової психіатричної експертизи, проведеної комісією експертів КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня», - у ОСОБА_10, який помер 31 липня 2015 року, на момент складання заповіту 9 грудня 2003 року не відмічалося хронічного стійкого психічного розладу, тимчасового розладу психічної діяльності, іншого хворобливого стану психіки, а виявлялися прояви органічної дизфункції головного мозку внаслідок цереброваскулярного захворювання у звязку із атеросклерозом судин головного мозку, гіпертонічної хвороби, без проявів психічного дефекту, інтелектуально-мнестичного зниження, змін особистості по органічному типу, що не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (т.1 а.с. 228-234).

Отже висновок експертів не заперечує наявності у ОСОБА_10 ряду захворювань, зокрема захворювань судин головного мозку, гіперточнічної хвороби тощо, однак ці захворювання не позбавляли ОСОБА_10 здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними при складанні заповіту 9 грудня 2003 року.

Згідно зі ст. 150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Висновок визнається неповним, коли експерт не дав вичерпних відповідей на порушені перед ним питання, у зв'язку з цим суд має обговорити питання про призначення додаткової або повторної експертизи залежно від обставин справи.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов'язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи. Істотними можуть визнаватися, зокрема, порушення, які призвели до обмеження прав обвинуваченого чи інших осіб.

Колегія суддів вбачає, що судом обгрунтовано визнано вказаний висновок експертів №433 від 6 грудня 2016 року посмертної судової психіатричної експертизи, належним та допустимим доказом, який може бути покладено в основу рішення у даній справі. При цьому, судом враховано, що експертиза проведена компетентними особами трьома судово-психіатричними експертами, які мають стаж експертної роботи від 14 до 31 року, висновок експертів є обґрунтованим та науково-мотивованим, містить докладний опис та аналіз усіх даних які були у розпорядженні експертів, зокрема як показань свідків наданих під час судового розгляду так і даних медичних документів з приводу стану здоровя та лікування ОСОБА_10

Висновок посмертної судово-психіатричної експертизи містить чіткий й однозначний висновок щодо психічного стану заповідача.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, правильно застосувавши ст. 225 ЦК України, суд дійшов вірних висновків про те, що за висновком посмертної судово-психіатричної експертизи, який не суперечить іншим доказам, зокрема, показанням свідків та медичній документації, за спадкодавцем, на момент складання заповіту 9 грудня 2003 року, не відмічалося хворобливого стану психіки, а виявлені захворювання не позбавляли його здатності усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, тоді як підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна нездатність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять субєктивний характер, не відповідають обставинам справи, зводяться до невірного трактування норм матеріального права і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м.Черкаси від 1 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :