Ухвала

іменем україни

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Віртус-С», публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Універсальна» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у дорожньо-транспортній пригоді (далі - ДТП) загинув його вітчим ОСОБА_5, який фактично був йому як рідний батько, оскільки з 1966 року займався його вихованням, з 1967 року до 1980 року вони разом проживали в одному будинку. Винним у скоєнні вказаної ДТП є ОСОБА_6, який під час даної пригоди працював водієм у товаристві з обмеженою відповідальністю «Віртус-С» (далі - ТОВ «Віртус-С»). Разом з тим, цивільно-правова відповідальністю власника автомобіля, яким керував ОСОБА_6 застрахована у публічному акціонерному товаристві «Страхова компанія «Універсальна» (далі - ПАТ «СК «Універсальна»). Позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди, яку він оцінює у 500 000 грн.

Враховуючи викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з ТОВ «Віртус-С» у рахунок відшкодування моральної шкоди 469 017 грн. а з ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» - 17 400 грн.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5

Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 22 листопада 2016 року встановлено, що внаслідок винних дій ОСОБА_6, засудженого за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілий ОСОБА_5 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких помер на місці ДТП.

В свідоцтві про народження ОСОБА_4 в графі «батько» зазначений ОСОБА_7

ОСОБА_5 був зареєстрований та проживав АДРЕСА_1.

Відповідно до паспорта ОСОБА_4 та довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 04 листопада 2014 року вбачається, що останній з 09 грудня 1980 року по 13 червня 2000 року був зареєстрований по АДРЕСА_1, з 13 червня 2000 року - по АДРЕСА_2, з 13 серпня 2014 року фактично проживає/перебуває по АДРЕСА_3.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що за змістом положень ст. 1168 ЦК України пасинок не входить до кола осіб, яким відшкодовується моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, крім випадку, якщо він проживав з вітчимом однією сім'єю. Позивачем не входить до кола осіб, які мають право на відшкодування шкоди у зв'язку зі смертю ОСОБА_5

На підтвердження свого спільного проживання разом з ОСОБА_5 позивач надав довідку голови квартального комітету № 20 м. Стаханова від 17 березня 2017 року, в якій зазначено, що ОСОБА_4, який зареєстрований по АДРЕСА_2, дійсно проживав спільно з вітчимом ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, до серпня 2014 року по АДРЕСА_1 та вів спільне господарство.

Проте, вказана довідка не є належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Стаханов віднесено до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до части 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Переглядаючи рішення законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов вірного висновку, що вказана вище довідка квартального комітету № 20 м. Стаханова від 17 березня 2017 року не є належним та допустимим доказом, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, а позивачем не доведено, що вказаний орган було утворено відповідно до Закону України «Про органи самоорганізації населення».

Разом з тим, згідно з постановою Верховної Ради України від 12 травня 2016 року № 1351-VIII «Про перейменування окремих населених пунктів та районів на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей», м. Стаханов Луганської області перейменовано на м. Кадіївка.

Отже, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 04 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 18 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

В.С. Висоцька

М.К. Гримич