Справа № 750/7815/17
Провадження № 2/750/2094/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2017 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова у складі:

судді Карапута Л.В.,

секретаря Карацюба М.М.,

за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Облиеплокомуненерго» про визнання договору недійсним в частині,

встановив:

16 серпня 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання договору №1-0467 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії, укладений 19 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Обтеплокомуненерго» недійсним в частині визначення типу приміщення за адресою: АДРЕСА_1 як «нежитлове» та тарифів для інших споживачів, що зазначені у Додатку №1, Додатку №2 до договору.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що 19 серпня 2013 року між нею та відповідачем був укладений договір №1-0467 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії. Вказаний договір в частині нарахування відповідачем за постачання теплової енергії та надання послуги з централізованого постачання до квартири 2 по пр. Перемоги в м. Чернігові за тарифами для інших споживачів (нежитлових приміщень), визначених в Додатках №1, №2 до договору, оскільки рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.07.2008 року був наданий дозвіл перевести квартиру з житлового фонду до нежитлового. Проте у відповідності до правовстановлюючих документів та реєстру прав власності тип майна зазначено «квартира», тому на час укладення договору т а по даний час спірне приміщення має статус жилого, тому з підстав ст.ст. 215, 229 ЦК України просила визнати оспорюваний договір недійсним, оскільки помилилась при укладенні вказаного договору, як правочину щодо обставин, які мають істотне значення, а саме прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно зменшують або можливість використання за цільовим призначенням.

У судовому засіданні представник позивача просила позов задовольнити та визнати договір від 19 серпня 2013 року недійсним в частині визначення типу приміщення квартири №2, як нежитлове та тарифів для інших споживачів, що зазначені у Додатку №1, №2 до договору з моменту укладення.

Представник відповідача подав письмові заперечення проти задоволення позову та просив відмовити в його задоволенні.

Заслухавши пояснення представників та дослідивши матеріали справи суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що в 2008 році ОСОБА_3 звернулась до AT «ОТКЕ» з заявою про укладення договору за тарифами для інших споживачів (нежитлових приміщень) надавши при цьому витяг із рішення виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21 липня 2008 року №202, згідно якого вирішено «Перевести з житлового фонду до нежитлового квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3.»

На підставі відомостей наданих ОСОБА_3, між нею, та AT «ОТКЕ», у відповідності до діючого законодавства, укладено договір на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії.

Відповідно до статті 4 Житлового кодексу України, житлові будинки та приміщення утворюють житловий фонд. У свою чергу, під житловими будинками та приміщеннями розуміються приміщення, призначені для постійного проживання громадян, а також для використання їх як службових жилих приміщень і гуртожитків (стаття 6 Житлового кодексу). Натомість поняття «нежитловий об'єкт нерухомого майна» на законодавчому рівні не визначено, а відтак під такими об'єктами можуть розумітися будь-які об'єкти, що не входять до складу житлового фонду.

13 жовтня 2008 року був укладений Договір №1-0467 на постачання теплової енергії між Відкритим акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго», в особі голови правління ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Відповідно до пункту 1.1 договору визначено предмет договору, за яким виробник бере на себе зобовязання виробляти, транспортувати та постачати споживачеві теплову енергію для підігріву води та опалення, а споживач зобовязується сплачувати виробникові за надані послуги за встановленими тарифами в терміни та на умовах, передбачених цим договором.

Пунктом 1.2 встановлено тарифи на послуги на момент укладення договору, де опалення 480,66 грн./1Гкал або 11,34 грн./1 кв.м., підігрів води 21,73 грн./1 куб м. або 480,66 грн./1Гкал. Вказаним договором визначено, що тарифи за комунальні послуги змінюються за поданням виробника до органів влади (місцевого самоврядування) за умови їх затвердження (погодження) в установленому законодавством порядку. Нові тарифи є обовязковими до застосування та набувають чинності для сторін без укладення додаткових угод.

Додатком №1 до договору №1-0467 від 13 жовтня 2008 року укладеного між Відкритим акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго», в особі голови правління ОСОБА_4 та ОСОБА_3 визначено назву та адресу опалювального обєкту - м. Чернігів, пр. Перемоги, 151а нежитлове приміщення з визначенням площі 59,8 кв.м. та тарифів.

Додатком №3 до договору №1-0467 від 13.10.2008 року на постачання теплової енергії визначено річні потреби теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання.

19 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго», надалі Теплопостачальна організація, в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений Договір №1-0467 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії.

Предметом договору визначено, що Теплопостачальна організація бере на себе зобовязання виробляти, транспортувати та постачати споживачеві теплову енергію для опалення, підігріву води, а споживач зобовязується сплачувати теплопостачальній організації за теплову енергію за встановленими тарифами/ двоставковими тарифами в терміни та на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п.1.2 тарифи/двоставкові тарифи на теплову енергію змінюються за поданням Теплопостачальної організації до органів державної влади (місцевого самоврядування) за умови їх затвердження (погодження) в установленому діючим законодавством України порядку. Нові тарифи/двоставкові тарифи є обовязковими до застосування та набувають чинності для сторін без укладення додаткових угод.

Пунктом 13.1 зазначено, невідємною частиною цього Договору є Додаток №1, Додаток№2.

Додатком №1 до договору №1-0467 від 19 серпня 2017 року визначено назву та адресу опалювального обєкту - м. Чернігів, пр. Перемоги, 151а нежитлове приміщення з визначенням площі 59,8 кв.м. та тарифів.

Додатком №2 до договору №1-0467 від 19.08.2013 року на постачання теплової енергії визначено річні потреби теплової енергії на опалення та гаряче водопостачання.

Статтею 20 Закону України «про житлово-комунальні послуги» визначено права та обов'язки споживача, який має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; 3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров'ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; 4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім'ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно ст. 21 вказаного Закону виконавець має право:

1) розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першої статті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством;

2) пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону) ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до ст. 26 Закону, істотними умовами договору на надання житлово-комунальних послуг є: 1) найменування сторін; 2) предмет договору; 3) вичерпний перелік житлово-комунальних послуг, тарифи та їх складові на кожну з цих послуг, загальна вартість послуг; 4) порядок оплати за спожиті житлово-комунальні послуги; 5) порядок перерахунків розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 6) права та обов'язки сторін; 7) порядок контролю та звіту сторін; 8) порядок вимірювання обсягів та визначення якості наданих послуг; 9) визначення точок розподілу, в яких відбувається передача послуг від виконавця/виробника споживачу; 10) порядок обслуговування мереж та розподіл повноважень щодо їх експлуатації та відновлення (ремонту); 11) умови доступу в квартиру, будинок, приміщення, на земельну ділянку для усунення аварій, неполадок, огляду мереж, зняття контрольних показників засобів обліку; 12) порядок здійснення ремонту; 13) відповідальність сторін та штрафні санкції за невиконання умов договору; 14) порядок вирішення спорів; 15) перелік форс-мажорних обставин; 16) строк дії договору; 17) умови зміни, пролонгації, припинення дії договору; 18) дата і місце укладення договору.

Крім істотних договір може містити інші умови за згодою сторін. Договір не може містити умов, що вводять додаткові види оплати послуг, не передбачені типовими договорами на надання житлово-комунальних послуг, затвердженими Кабінетом Міністрів України.

Згідно п. 11.1 договору, цей договір діє до 10.10.2014 року включно, набирає чинності з дня його підписання та вважається щорічно пролонгованим з дня збігу попереднього строку його дії на наступний річний строк, якщо протягом останнього місяця строку дії договору від жодної зі сторін не надійшло заяви про відмову від нього.

Листом ПАТ «Облтеплокомуненерго» від 05.10.2016 року №2107 повідомило ОСОБА_3, що договір на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії №1-0467 від 19.08.2013 року укладений з останньою, діє до 10.10.2016 року включно. Керуючись п.11.1. зазначеного договору та п.1 ст. 651 ЦК України, ПАТ «Облтеплокомуненерго» розриває його дію з дня збігу вищезазначеного терміну та даний лист є заявою про відмову від договору, зробленою в порядку передбаченому п. 11.1 договору.

Вказаний лист був направлений ОСОБА_3 рекомендованим поштовим відправленням.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 17.10.2017 року власником квартири АДРЕСА_3 є ОСОБА_6.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобовязана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Відповідно до розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Викладені обставини свідчать про відсутність такої помилки у діях позивачки ОСОБА_3, оскільки останньою на підставі рішення Чернігівської міської ради від 21.07.2008 року був укладений Договір №1-0467 на постачання теплової енергії між Відкритим акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго» з Додатком №1 до договору №1-0467 від 13 жовтня 2008 року, де визначено назву та адресу опалювального обєкту - м. Чернігів, пр. Перемоги, 151а нежитлове приміщення з визначенням площі 59,8 кв.м. та тарифів та потворно 19 серпня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Облтеплокомуненерго», надалі Теплопостачальна організація, в особі голови правління ОСОБА_5 та ОСОБА_3 був укладений Договір №1-0467 на виробництво, транспортування, постачання теплової енергії з Додатком №1 до договору №1-0467 від 19 серпня 2013 року, де визначено назву та адресу опалювального обєкту - м. Чернігів, пр. Перемоги, 151а нежитлове приміщення з визначенням площі 59,8 кв.м. та тарифів, тому з підстав викладених в позові слід відмовити в його задоволенні.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 208 - 209, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Облтеплокомуненерго» про визнання договору недійсним в частині, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Л.В. Карапута