Справа № 359/3759/15-ц Головуючий у І інстанції Журавський В. В.
Провадження № 22-ц/780/2723/17 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 26 18.07.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря: Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договорів іпотеки, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

В квітні 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з первісним позовом (а.с.1-2 т.1) та просив стягнути з ОСОБА_2 борг за кредитним договором в розмірі, еквівалентному 55 698 доларам США 87 центів.

ОСОБА_2 пред'явив зустрічний позов (а.с.57-61 т.1) та просив змінити умови кредитного договору: борг по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування ним в розмірі 59284 доларів США 3 центів перерахувати за офіційним курсом НБУ на день набрання рішенням суду законної сили; встановити суму прощення у розмірі 25% реструктуризованої заборгованості; на різницю між сумою заборгованості та сумою прощення по кредиту встановити фіксовану щомісячну процентну ставку в розмірі 1,00% від суми залишку заборгованості за кредитом; на суму прощення по кредиту встановити фік-совану процентну ставку у розмірі 0,01% річних, що підлягає сплаті в кінці строку кре-диту разовим платежем.

В ході розгляду цивільної справи ОСОБА_2 подав заяву про зміну предмета позову (а.с.100-102 т.1) та просив визнати недійсними кредитний договір, договір іпотеки житлового будинку, договір іпотеки земельної ділянки та стягнути ПАТ КБ «Приват-банк» грошові кошти в розмірі 98649 доларів США 37 центів.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.132 т.1) зустрічний позов, пред'явлений ОСОБА_2, був залишений без розгляду.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.133-135 т.1) з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» був стягнутий борг за кредитним договором в розмірі 1 423 106 гривень 13 копійок, що були еквівалентні 55 698 доларам США 87 центам.

ОСОБА_2 подав апеляційні скарги на ухвалу та рішення Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2016 року (а.с.139-141, 154-159 т.1).

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 травня 2016 року (а.с.249-252 т.1) ухвала Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2017 року була скасована, цивільна справа була направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду зустрічного позову.

В ході нового розгляду позову, пред'явленого ОСОБА_2, його представник ОСОБА_3 подала заяву про зміну предмета позову (а.с.72-75 т.2) та обґрунтовувала її тим, що єдиним законним засобом платежу на території України є гривня. В кредитному договорі, додатковій угоді до нього, а також графіках погашення боргу розмір кредиту та щомісячних платежів визначені в доларах США. Ця обставина свідчить про порушення ст.192 ЦК України. Крім того, за період часу з 2007 року курс долара США відносно гривні збільшився з 5 гривень 5 копійок до 26 гривень 92 копійок. Ця обставина свідчить про те, що умови про визначення кредиту та щомісячних платежів в доларах США є несправедливими. Тому представник позивача ОСОБА_3 просила суд визнати недійсними кредитний договір та додаткову угоду до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті; визнати недійсними графіки погашення боргу; а також зобов'язати ПАТ КБ «Приватбанк» здійснити перерахунок боргу за кредитним договором, що складається з боргу по поверненню кредиту та боргу по сплаті процентів за користування ним, з урахуванням курсу долара США в розмірі 5 гривень 5 копійок за 1 долар США.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апелянт ОСОБА_4Е належним чином повідомлений про час розгляду справи згідно вимог ч.5 ст.74 ЦПК України (повістки повернулись із відміткою пошти «за закінченням терміну зберігання» та останнього було повідомлено телефонограмою), його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише з формальних міркувань.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір №KIB0GF0083008Б від 26 серпня 2005 року та додаткова угода №1 до нього від 25 травня 2007 року в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення боргу не суперечать ст.ст.192, 533 ЦК України та ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Такі висновки суду першої інстанції на думку колегії суддів є обґрунтованими, так як вони повністю відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 серпня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ОСОБА_2 кредитний договір №KIB0GF0083008Б (а.с.12-13 т.1, а.с.18-21 т.2), за яким ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати кредит в розмірі 83137 доларів США 50 центів, а ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,06% від суми залишку заборгованості та комісію в розмірі 0,40% від суми виданого кредиту, доданої до суми, розрахованої відповідно до п.3.11 цього ж договору. Ці грошові зобов'язання ОСОБА_2 зобов'язався виконувати шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 997 доларів США 19 центів.

25 травня 2007 року сторони уклали додаткову угоду №1 до кредитного договору (а.с.14 т.1, а.с.22 т.2), за якою ОСОБА_2 зобов'язався щомісячно до 26 серпня 2025 року повертати кредит по частинам, сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,00% від суми залишку заборгованості та комісію в розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, доданої до суми, розрахованої відповідно до п.3.11 цього ж договору. Ці грошові зобов'язання ОСОБА_2 зобов'язався виконувати шляхом сплати щомісячних платежів в розмірі 835 доларів США 46 центів.

В матеріалах цивільної справи містяться графіки погашення ОСОБА_2 боргу за кредитним договором та сплати процентів за користування ним (а.с.86-89, 90-93 т.2).

Відповідно до ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.533 цього ж Кодексу грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як роз'яснив Верховний Суд України в постанові від 16 вересня 2015 року по справі №6-190цс15, такий порядок встановлений Декретом КМУ № 15-93 від 19 лютого 1993 року «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

В матеріалах цивільної справи містяться копії банківської ліцензії №22 від 4 грудня 2001 року, дозволу НБУ №22-2 від 29 липня 2003 року, а також додатку до цього дозволу (а.с.116-119 т.2), з яких вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» був уповноважений здійснювати операції з валютними цінностями. Ця обставина свідчить про те, що він мав право укладати з ОСОБА_2 кредитний договір та додаткову угоду до нього в іноземній валюті.

Крім того, як додатково роз'яснив Верховний Суд України в цій же постанові, відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Зокрема, 16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України № 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Однак сторони уклали кредитний договір 26 серпня 2005 року, а додаткову угоду до нього - 25 травня 2007 року. На той час Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Як роз'яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.1 п.16 постанови №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зростання/коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору й позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Дійсно, ОСОБА_2 несе ризик знецінення гривні по відношенню до іноземних валют. Однак ПАТ КБ «Приватбанк» також несе ризик знецінення долара США. Ці обставини свідчать про те, що фінансові ризики притаманні обом сторонам, а не тільки ОСОБА_2

Крім того, з копії заяви на видачу готівки (а.с.15 т.1) вбачається, що ПАТ КБ «Приватбанк» видав кредит в іноземній валюті. Цілком логічним є те, що він має право на повернення грошових коштів за курсом долара США, чинним на час ухвалення рішення суду. Повернення грошових коштів за іншим курсом долара США, чинним на час укладення договору, порушить право ПАТ КБ «Приватбанк» на повернення кредиту в тому ж самому розмірі, що був виданий ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що кредитний договір та додаткова угода до нього в частині визначення розміру кредиту та щомісячних платежів в іноземній валюті, а також графіки погашення боргу не суперечать ст.ст.192, 533 ЦК України та ст.ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та відмовив в задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підлягають відхиленню.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин (в межах заявлених позовних вимог) і закон, який їх регулює, а тому вважає дане рішення законним та обґрунтованим, і підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2- відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: