Справа № 212/3935/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в складі: головуючого-судді Борис О.Н., з участю секретаря судового засідання Хазієвої Т.В., за участі сторін, представника позивача - адвоката Кокушкова Г.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

04 липня 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить розподілити між нею та відповідачем спільне майно подружжя, а саме двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину від зазначеного майна.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що перебуваючи з відповідачем у шлюбі, за спільні кошти подружжя, ними було придбано нерухоме майно - двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Правовстановлюючі документи на спірну квартиру були оформлені на відповідача. Після розірвання шлюбу у червні 2016 року, відповідач в квартирі не мешкає, винаймає інше житло, в якому мешкає з іншою жінкою. Відповідач не приймає участі в утриманні спільного майна, вирішити дане питання у добровільному порядку не надалося можливим, тому за захистом своїх порушених прав, була змушена звернутися до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивач та її представник, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на підстави викладені у позові.

Допитаний у судовому засіданні відповідач позов ОСОБА_3 визнав у повному обсязі.

Вислухавши пояснення сторін, проаналізувавши обставини справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За правилами ст. 16 ЦК України, особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 14 вересня 2002 року, який рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.06.2016 року розірвано. Рішення набрало законної сили 25.07.2016 року (а.с. 12).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 21 жовтня 2003 року, ОСОБА_4 придбав у власність квартиру АДРЕСА_1 право власності зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.10.2003 року в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с. 14-15). З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що спірна квартира була придбана подружжям у шлюбі, що підтверджено наданими до позову доказами та не спростовано відповідачем.

Витягом про державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 23.10.2003 року підтверджується, що квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 21.10.2003 року, при цьому придбана у період перебування сторін у шлюбі, є спільною сумісною власністю, що також не заперечувалося відповідачем.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_3 суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими та законними, оскільки ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором, що передбачено ст. 70 СК України.

Як встановлено у судовому засіданні, у квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані сторони ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх спільний син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копіями паспортів (а.с. 6, 8) та довідкою Нова Ком (а.с. 18). Після розірвання шлюбу у спірній квартирі мешкають позивачка разом з сином, що не спростовано у судовому засіданні сторонами.

Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України - майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України та ч. 1 ст. 70 СК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно п. п. 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ст. 71 Сімейного Кодексу, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Так, згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в сукупності.

Таким чином, враховуючи вищевказане, дослідивши та перевіривши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що між сторонами досягнуто згоди на розподіл майна, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 57, 60, 212, 213, 215 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 60, 69, 70-72 СК України, ст. ст. 3, 11, 16, 367-368, 370, 372 Цивільного кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл майна подружжя та визнання права власності - задовольнити повністю.

Розподілити спільне майно подружжя - двокімнатну квартиру АДРЕСА_4, житловою площею 30,2 кв. м, загальною площею 43,9 кв. м, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, житловою площею 30,2 кв. м, загальною площею 43,9 кв. м, що розташована на першому поверсі п`ятиповерхового житлового будинку.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Суддя: О. Н. Борис