233 № 233/1757/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2017 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартиненко В. С.

за участю секретаря Вареніченко В.А.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 63 781, 48 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку за період часу з 13.11.2014 р. по 13.12.2016 р. включно в розмірі 912 185 грн. 22 коп. На виконання зазначеного рішення судом було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження. За час примусового виконання рішення суду відповідачем було сплачено лише 1987, 29 грн. Оскільки відповідач на даний час не розрахувався по заробітній платі в повному обсязі, вважає за необхідне стягнути з нього середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, а саме з 14.12.2016 року по 24.03.2017 року із розрахунку середньоденного заробітку позивача 1744, 14 грн. за всі робочі дні, протягом яких не здійснено повного розрахунку по заробітній платі.

В судовому засіданні представник позивача, посилаючись на обставини, викладені у позові, позовні вимоги збільшив та просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 14.12.2016 року по день винесення судом рішення.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на пропуск 3-місячного строку позовної давності для звернення до суду з відповідними вимогами, а також рішення, на яке посилається позивач, оскаржено в касаційній інстанції, крім того, вважає, що з позивачем було зроблено повний розрахунок по заробітній платі, на даний час підприємство відповідач знаходиться у скрутному матеріальному становищі, у звязку з чим позовні вимоги є безпідставними, у задоволені яких слід відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, оцінивши докази надані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року, що набрало законної сили, стягнуто з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 63 781 грн. 48 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 912 185 грн. 22 коп., визначений без відрахувань податків і обовязкових платежів.

На виконання зазначеного рішення стягувачу ОСОБА_3 26.12.2016 року було видано 2 виконавчих листи.

Відповідно до листа відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 06.04.2017 року у відділі на виконанні перебуває виконавче провадження №5323667 з примусового виконання виконавчого листа №233/7001 виданого 26.12.2016 р. Апеляційним судом Донецької області про стягнення з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 912 185 грн. 22 коп. та виконавче провадження №53232772 з примусового виконання виконавчого листа №233/7001 виданого 26.12.2016 р. Апеляційним судом Донецької області про стягнення з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 заборгованості по заробітній платі в сумі 63 781 грн. 48 коп. За даними виконавчими документами стягувачу перераховано 1987, 29 грн. за виконавчим провадженням №53232667. Інших перерахувань на користь ОСОБА_3 не здійснювалось.

13 лютого 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було відкрито провадження у справі ОСОБА_3 до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» , Державного концерну «Укроборонпром», про встановлення факту перебування у трудових відносинах, стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за час затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах Державного концерну «Укроборонпром», на рішення Костянтинівського мiськрайонного суду Донецької області від 01.08.2016 року та рішення апеляційного суду Донецької області від 13.03.2017 року.

У задоволені клопотання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень відмовлено.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014 року ухвалив постанову у справі № 6-144цс13, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди і зробив правовий висновок, про те, що непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В постанові Верховного Суду України від 13.03.2017 року по справі №6-259цс17 по аналогічній справі зроблено правовий висновок, що сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Аналогічний правовий висновок було зроблено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 липня 2013 року, де, проаналізувавши ст. ст.. 116, 117 КЗпП України було зроблено висновок, що за положеннями ст. 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Постановою Пленума Верховоного Суду України від 18 грудня 2009 року N 14 «Про судове рішення у цивільній справі» судам були надані розяснення щодо застосування ч. 3 ст. 61 ЦПК України, в тому числі наступне. Оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (частина третя статті 61 ЦПК), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах. Під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України. За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судовому засіданні доказів.

З рішення Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року вбачається, що в зазначеній цивільний справі брали участь той самий позивач та відповідач, а отже обставини, встановлені цим судовим рішенням, щодо таких осіб не доказуються при розгляді справи, що вирішується зараз.

В зазначеному рішенні судом встановлені наступні обставини: відрахування відповідачем КДНВП «Кварсит» із заробітної плати позивача ОСОБА_3 63 781 грн. 48 коп. є незаконним і вказана сума підлягає стягненню на користь позивача з Підприємства в повному обсязі. Оскільки вказана сума працівнику не виплачена з вини КДНПВ «Кварсит», до цього часу відповідач остаточно з ним не розрахувався, то відповідно до вимог ст.ст.116, 117 КЗпП України, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні слід стягнути з Підприємства на користь позивача за період часу з 13 листопада 2014 року по день ухвалення рішення апеляційним судом. Середньоденна заробітна плата, що використана для розрахунку середньої заробітної плати за затримку розрахунку по заробітній платі становить 1744 грн. 14 коп.

Отже, судом враховуються обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року, як такі, що не підлягають доказуванню в частині наявності заборгованості по заробітній платі на час звільнення ОСОБА_3 з вини роботодавця та щодо розміру середньоденної заробітної плати ОСОБА_3

В звязку з чим, посилання представника відповідача, що ОСОБА_3 18.02.2016 р. було виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 41 438 грн. 70 коп. не спростовує висновків суду, оскільки в рішенні Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року мова йдеться про заборгованість по заробітній платі, яка утворилась внаслідок відрахування відповідачем КДНВП «Кварсит» із заробітної плати позивача ОСОБА_3 63 781 грн. 48 коп., яке цим судовим рішенням визнано незаконним.

З наведеного вбачається, що фактичного розрахунку із заборгованості по заробітній платі відповідачем не здійснено, незважаючи на наявність судового рішення про таке стягнення. При чому представником відповідача не наведені докази щодо відсутності вини відповідача у проведені повного розрахунку по заробітній платі. Разом з тим, посилання представника позивача щодо наявності простою у виробництві відповідача, не виключає вини роботодавця у нездійсненні повного розрахунку по заробітній платі по теперішній час.

Щодо посилання представника відповідача про наявність 3- місячного строку для звернення до суду за вирішенням трудового спору, який має бути застосований, суд зазначає, що таке посилання є безпідставним, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Посилання представника відповідача про необхідність врахування судом при вирішенні зазначеного спору час звільнення працівника є необґрунтованими, адже цей період часу було враховано Апеляційним судом Донецької області в рішенні від 13.12.2016 року. А в справі, що розглядається позивачем порушено питання про притягнення до відповідальності роботодавця за відсутність повного розрахунку при звільненні за час, починаючи з 14.12.2016 року.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року встановлено, що середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 складала 1744 грн. 14 коп.

Враховуючи вищевказані норми права, суд вважає, що встановлена рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року обставина щодо розміру середньоденної заробітної плати не підлягає доказуванню, крім того, визнається представником відповідача, а отже має бути врахована судом при розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі.

Згідно п. 8 розділу ІV постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 13.12.2016 року стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 912 185 грн. 22 коп. станом на 13.12.2016 рік.

Оскільки судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі з часу ухвалення вищевказаного рішення, а саме з 14.12.2016 року, та до теперішнього часу не виплачена, з відповідача на користь позивача на виконання вимог статті 117 КЗпП України слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 14 грудня 2016 року по день ухвалення рішення судом, а саме по 12.04.2017 року, що дорівнює 83 робочим дням, та який складає 144 763 грн. 62 коп.

Підсумовуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 361 ЦПК України скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали є підставою для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв'язку з нововиявленими обставинами.

В звязку із задоволенням позовних вимог з відповідача в дохід держави на виконання вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України слід стягнути судовий збір в розмірі 1447 грн. 63 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 74, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3, в інтересах якого діє ОСОБА_1, до Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задовольнити.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період часу з 14 грудня 2016 року по 12 квітня 2017 року включно в розмірі 144 763 (сто сорок чотири тисячі сімсот шістдесят три) гривні 62 копійки.

Стягнути з Костянтинівського державного науково-виробничого підприємства «Кварсит» в дохід держави судовий збір в розмірі 1447 (одна тисяча чотириста сорок сім ) гривень 63 копійки.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені 12 квітня 2017 року.

Суддя