печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2017 року

Печерський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Васильєвої Н.П.,

при секретарі Захарчишиній В.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача Цюкан С.В.,

представника третьої особи Кравець А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Печерського районного суду міста Києва позовну заяву ОСОБА_1 до Академії муніципального Управління, третьої особи Міністерства освіти і науки України, Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовною заявою, в якій просив визнати незаконним наказ номер 26-к/з від 31 січня 2017 року «про скорочення штату працівників» Академії муніципального Управління; поновити його на посаді проректора з наукової роботи Академії муніципального управління; зобов,язати Академію муніципального Управління виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01 лютого 2017 року до моменту винесення судового рішення. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги, обґрунтовуючи їх наступним: наказом Академії муніципального управління номер 26-к/з від 31 січня 2017 року його звільнено з посади проректора з наукової роботи Академії муніципального управління на підставі п.1 ст.40 КЗПП України у зв,язку зі скороченням штату працівників. При цьому, як зазначає позивач. Було порушено вимоги ст.49-2 КЗПП України та його не було за два місяці попереджено про майбутнє скорочення та не запропоновано іншу посаду. Крім того, зазначає, що керівником Таврійського національного університету ім.. Вернадського не було виконано приписи наказу Міністерства освіти і науки України від 19 жовтня 2016 року номер 1254 «Про реорганізацію Академії муніципального управління в частині трудових правовідносин, а саме: п.8.1, а також ст. 36 КЗПП України. Оскільки його було незаконно звільнено, він підлягає поновленню на роботі з виплатою середньомісячної заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що позовні вимоги позивача є не обгрунтованими, будь-яких порушень з боку відповідача при звільненні позивача не було допущено. Позивача належним чином повідомлено по майбутнє вивільнення. Позивачеві було запропоновано при звільненні єдину вакантну посаду, від якої позивач відмовився, про що було складено акт. При звільненні позивача йому було виплачено вихідна допомога, грошова компенсація за невикористану частину щорічної відпустки.

Представник третьої особи Міністерства освіти і науки України вважав позовні вимоги не підлягаючими задоволенню, посилаючись на те. що порушень при звільненні позивача не допущено. Крім того, у судовому засіданні представник третьої особи зазначив, що відповідно до листа Київського національного лінгвістичного університету від 07 грудня 2016 року номер 2214/05 позивач одночасно працював за іншою трудовою книжкою у Київському національному лінгвістичному університеті як за основним місцем роботи. Як зазначає представник третьої особи, позивачем порушені положення норм трудового законодавства щодо роботи за сумісництвом, постанови КМ України номер 245 від 03 квітня 1993 року «Про роботу за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій», постанови КМ України номер 301 від 27 квітня 1993 року «Про трудові книжки працівників» та свідчать про бажання позивача ввести в оману роботодавця та суд. У запереченнях на позов зазначено, що у зв,язку з вказаними обставинами відкрито кримінальне провадження за ознаками злочинів, передбачених ст.ст. 191, 358 КК України. У судовому засіданні позивач не спростував вказані доводи представника третьої особи.

Представник третьої особи Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського вважав, що позовні вимоги є недоказаними та не підлягаючими задоволенню. Будь-яких порушень з боку відповідача не допущено. Просив розглянути справу за його відсутності.

Суд вважає позовні вимоги не підлягаючими задоволенню за наступних підстав: 27 вересня 2016 року Кабінетом міністрів України прийняте розпорядження номер 694-р «Про реорганізацію Академії муніципального управління», яке до цього часу

Ніким не оскаржено, не скасовано. На виконання вказаного розпорядження 19 жовтня 2016 року видано наказ Міністерства освіти і науки України номер 1254 «Про реорганізацію Академії муніципального управління шляхом приєднання до Таврійського національного університету імені В.І.Вернадського», згідно якого було створено комісію з реорганізації Академії муніципального управління, до якої перейшли повноваження щодо управління справами юридичної особи. Згідно п.8.1 даного наказу в.о.ректора Таврійського національного університету зобов,язано внести відповідні зміни до структури, штатного розпису Таврійського національного університету та подати їх на затвердження Міністерству освіти і науки України. Наказ номер 1254 від 19 жовтня 2016 року не скасовано, не змінено. 23 листопада 2016 року позивачеві було вручено попередження про наступне вивільнення у зв,язку з реорганізацією. Відповідно до акту номер 11, складеного комісією 23 листопада 2016 року, позивач відмовився отримати та підписати попередження про майбутнє вивільнення. Надалі у зв,язку з реорганізацією Академії муніципального управління, головою комісії з реорганізації видано наказ номер 4 від 30 січня 2017 року «Про втрату чинності штатного розпису», відповідно до якого втрачає чинність штатний розпис від 01 грудня 2016 року з 01 лютого 2017 року та скасовано дію організаційної структури Академії муніципального управління з 01 лютого 2017 року. Вказаний наказ не оскаржено, не скасовано. Як встановлено у судовому засіданні. після складання нового штатного розпису, його затвердження міністерством освіти і науки України 19 січня 2017 року, 31 січня 2017 року позивачеві було запропоновано посаду професора кафедри публічного управління та адміністрування. Позивач відмовився від підписання вказаної пропозиції, про що 31 січня 2017 року було складено акт. У зв,язку з відмовою позивача від запропонованої йому посади, 31 січня 2017 року Головою комісії з реорганізації Академії муніципального управління видано наказ номер 26-к/з, відповідно до якого позивача звільнено з посади проректора з наукової роботи у зв,язку із скороченням штату працівників з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗПП України та виплатою грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку. Крім того, позивача було звільнено з посади професора кафедри публічного управління та адміністрування за сумісництвом на 0,5 ставки у зв,язку із скороченням штату працівників /п.1 ст.40 КЗПП України/ з виплатою компенсації за невикористані дні щорічної відпустки. В цій частині позивач не оскаржує наказ.

У відповідності до ст. 40 ч.1 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: 1/ змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У відповідності до ст. 42 КЗПП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв,язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається іншим особам, перерахованим у ч.2 ст.42 КЗПП України. Саме на це посилається позивач у своєму позові. У відповідності до ст. 49-2 КЗПП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Як встановлено у судовому засіданні. позивача було своєчасно попереджено про наступне вивільнення, порушень вимог ст. 49-2 КЗПП України у судовому засіданні не встановлено. Позивачеві також було запропоновано вакантна посада, від якої позивач відмовився, при цьому складено акт про відмову його підписати повідомлення про запропоновану посаду. Але у судовому засіданні позивач не спростовує, що вказана посада дійсно йому була запропонована, але вважає, що запропонована посада не відповідає його рівню освіти, досвіду, тим обов,язкам, які він виконував на посаді, з якої його звільнено. Крім того, заробітна плата є значно нижчою ані ж заробітна плата на посаді, з якої його звільнено. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу номер 4 від 30 січня 2017 року, який є чинним, з 01 лютого 2017 року втратив чинність штатний розпис, в якому зазначена посада позивача. Таким чином, вказаної посади на час розгляду справи не існує. У судовому засіданні з наданих відповідачем матеріалів вбачається, що у відповідності до п.1 ст.40 КЗПП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, або строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи. Організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначає представник відповідача, скорочення чисельності працівників не відбулося, оскільки всім працівникам академії було запропоновано посади в Таврійському національному університеті у відповідності до наказу Голови комісії з реорганізації від 22 листопада 2016 року номер 195, фактично відбулося лише скорочення штату.

У відповідності до п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України номер 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» суди зобов,язані з,ясувати, чи дійсно в організації, установі, підприємстві мали місце змінив організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника за його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи був попереджений він за два місяці про наступне вивільнення. Як вбачається з наданих сторонами матеріалів в їх сукупності, відповідачем дотримані вимоги КЗПП України при звільненні позивача. Доводи позивача та його представника у судовому засіданні про те. що він не знав про майбутнє вивільнення, не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

У відповідності до ст. 235 КЗПП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш ніж за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більш одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У відповідності до ст. 236 КЗПП України У разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Оскільки у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи позивача про незаконне звільнення, підстав для поновлення його на посаді відсутні. Тому і підстав для стягнення середньомісячної заробітної плати немає.

Судові витрати підлягають стягненню з позивача.

На підставі ст.ст. 40, 233, 235, КЗпП України, керуючись ст.ст.88, 213-215, 208, 209 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Академії муніципального Управління, третьої особи Міністерства освіти і науки України, Таврійського національного університету імені В.І. Вернадського про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, особами, що не були присутні при проголошенні рішення - в той же строк з дня отримання його копії в Апеляційний суд міста Києва через Печерський районний суд міста Києва.

Суддя