Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/2461/17 Головуючий у 1-й інстанції Боровікова А.І.
Номер провадження 22-ц/778/3348/17 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

за участі секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_3 на дії Соломянського районного відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у місті Києві заінтересована особа ОСОБА_5 щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Соломянського районного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_4 територіального управління юстиції у місті Києві ОСОБА_6, заінтересована особа ОСОБА_5, щодо винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

В обґрунтування скарги зазначив, що 30.03.2017 року державним виконавцем Соломянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві - ОСОБА_7 у виконавчому провадженні № 42959584 винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. Постанова винесена на виконання виконавчого листа № 2-2227 від 06.05.2011 року, виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя на виконання рішення суду від 23.03.2011 року про стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини.

Відповідно до постанови від 30.03.2017 року про звернення стягнення на заробітну плату, яку заявник отримав лише 20.04.2017 року, сума заборгованості по сплаті аліментів складає 69072 грн. 02 коп.

Заявник ОСОБА_3 не погоджується з сумою заборгованості по сплаті аліментів, оскільки її розмір визначено без урахування аліментів, вже фактично сплачених до винесення постанови, та вважає, що сума заборгованості не відповідає дійсності, є завищеною і відповідно її стягнення є протиправним.

Посилаючись на викладені обставини, просив суд зобовязати начальника Соломянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві скасувати постанову від 30.03.2017 року у виконавчому провадженні № 42959584 про звернення стягнення на заробітну плату боржника.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати та прийняти нову ухвалу, якою задовольнити скаргу ОСОБА_3 у повному обсязі.

Соломянський районний відділ державної виконавчої служби ОСОБА_4 територіального управління юстиції у місті Києв, ОСОБА_5, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення судової повістки ( а.с. 98-99), до апеляційного суду не зявилися, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань від них не надходило.

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст. ст. 303-1, 305 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності зазначених осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем правильно зроблений розрахунок заборгованості ОСОБА_3 по сплаті аліментів за період 02.02.2011 року по 28.02.2017 року, оскільки боржник в зазначений період взагалі рішення суду не виконував, тому постанова про звернення стягнення на заробітну плату божника від 30.03.2017 року у виконавчому провадженні № 42959584 правомірна та скасуванню не підлягає.

Судова колегія не може повністю погодитися з такими висновками, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2011 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і коштів на утримання, стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісяця, у розмірі 1/4 частини від усіх заробітків відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 02.02.2011 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 3).

06.05.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист з примусового виконання зазначеного рішення суду та відкрито виконавче провадження Дніпровським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с. 3).

Постановою від 06 травня 2011 року відкрито виконавче провадження (а.с. 61).

Згідно відповіді на запит Пенсійного Фонду України про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи від 03.03.2017 р. ОСОБА_3 працює в Департаменті патрульної поліції за адресою: м. Київ, Соломянський район, вул. Федора Ернста, 3, отримує дохід у вигляді зарплати (а.с. 56).

Постановою головного державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ОСОБА_4 територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_9 від 07 березня 2017 року передано виконавче провадження № 42959584 за виконавчим листом № 2-2227 виданий 06.05.2011 року Соломянському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 45-46).

У звязку з чим, виконавчий лист №2-2227, виданий 06.05.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і коштів на утримання передано до Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві (а.с. 54).

30.03.2017 року державним виконавцем Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про прийняття виконавчого провадження №42959584 з примусового виконання виконавчого листа № 2-2227, виданого 06.05.2011 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину і коштів на утримання (а.с. 64).

30.03.2017 року державним виконавцем Соломянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва ОСОБА_4 територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника, за якою визначено заборгованість боржника ОСОБА_3 станом на 01.03.2017 року у розмірі 69072 грн. 02 коп., що підтверджується відповідним розрахунком державного виконавця, який здійснено за період з 02.02.2011року по 28.02.2017 року (а.с. 65), та з якого вбачається, що ОСОБА_3 взагалі не сплачувалися аліменти за весь цей період.

Між тим, в обґрунтування своєї скарги ОСОБА_3 надав наступні документи: довідку про доходи № 860 від 21.04.2017 року Департаменту патрульної поліції, копію фіскальних чеків (а.с. 29-30), довідку Міського комунального підприємства «Основаніє» від 10.05.2017 року, з яких видно, що у період з 2011 року по грудень 2012 року з ОСОБА_3 здійснювались відрахування із заробітної плати в рахунок сплати аліментів.

Відповідно до ст. 210 ЦПК України, ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: вступної частини; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини.

Отже, за наслідками розгляду скарги у даній справі, обґрунтованою може вважатися така ухвала, яка постановлена на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених належними доказами, які мають бути досліджені в судовому засіданні.

Проте, судом першої інстанції в порушення вимог ст. 210 ЦПК України надані позивачем докази не досліджувались та не перевірялись достовірність відображених у розрахунку сум.

Також судом не перевірені суми нарахування заробітної плати скаржника та відрахування із заробітної плати на сплату аліментів. Про це в ухвалі нічого не йдеться.

Таким чином, без належної перевірки обставин щодо правильності розрахунку заборгованості по аліментам, перевірка яких є обов'язковою для повного та всебічного зясування обставин справи, висновок суду про наявність підстав для відмови у задоволенні скарги є передчасним.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 "Про практику розгляду скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" судам розяснено, що за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам ст.ст. 210, 213, 387 ЦПК України.

Вищезазначене свідчить про те, що у ході розгляду справи судом не дотримано вимог п. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обовязку сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи та не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду.

При цьому, встановлено, що судом першої інстанції не витребувались та не досліджувались при розгляді цієї справи матеріали виконавчого провадження в цілому.

Водночас, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_3 надав розрахунок заборгованості по аліментам відділу Державної виконавчої служби м. Запоріжжя по виконавчому листу № 2-02227 від 05.06.2011 року з якого вбачається, що станом на 01.06.2016 року загальна заборгованість ОСОБА_3 по аліментам становить 10863.41 грн.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Таким чином, неповно зясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, не проаналізувавши правомірність дій державного виконавця щодо виконання рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2011 року, не зазначивши фактичні обставини справи на яких побудував свої висновки, суд допустив порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 312, 313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 липня 2017 року у цій справі скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: