Справа № 740/674/16-ц Провадження № 22-ц/795/1956/2017 Головуючий у I інстанції -Пантелієнко В. Г. Доповідач - Харечко Л. К.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Лакізи Г.П., Скрипки А.А.,

з участю секретаря Поклада Д.В., представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - орган опіки та піклування виконавчого комітету Ніжинської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені, виселені ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, малолітній ОСОБА_3 з житлового будинку АДРЕСА_1, без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 по 183 грн. 73 коп. з кожного судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Доводи скарги зводяться до того, що суд не вірно визначився з характером спірних правовідносин та нормами законодавства, оскільки безпідставно застосував положення ст. 98 Житлового кодексу УРСР.

Не звернуто уваги судом на те, що у спірному будинку відповідачі проживали з вересня 1996 року, а малолітній ОСОБА_3 з народження, тобто з 23.11.2012 року і що на день вселення до будинку відповідачами було сплачено його власнику грошові кошти, яким на той час була ОСОБА_7, і що увесь цей час вони постійно проживали в будинку, за власні кошти його утримували, оплачували комунальні послуги, підвели централізоване водопостачання.

Вказує, що ОСОБА_5 не зміг в суді довести факт укладення договору купівлі - продажу будинку, в зв'язку з чим суд відмовив у визнанні дійсності такого правочину, проте вважає, що між відповідачами та власником будинку фактично виникли правовідносини найму житлового приміщення, а тому, суд, з врахуванням цих обставин повинен був застосувати положення ст.ст. 651, 814 ЦК України та ст. 170 ЖК, якими передбачено, що при переході права власності на жилий будинок, в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає силу до закінчення зазначеного в ньому строку, а до нового власника переходять права та обов'язки наймодавця.

Вислухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Матеріалами справи встановлено, що 21.01.2016 року ОСОБА_4 за договором купівлі - продажу придбав у ОСОБА_8 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 (а.с. 8 - 10).

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 11.08.2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання дійсним укладеного у вересні 1996 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 за ціною 2800 дол. США відмовлено, а також було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_8, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі - продажу зазначеного будинку. Вказане рішення суду ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 30.09.2016 року залишено без змін.

Довідка виконавчого комітету Ніжинської міської ради від 21.01.2016 року свідчить про те, що відповідачі в спірному житловому будинку не зареєстровані (а.с. 18), а кожен з них має іншу адресу реєстрації місця проживання (а.с. 31, 98, 99).

Письмові вимоги ОСОБА_4, адресовані відповідачам, про звільнення будинку в добровільному порядку, останніми залишені поза увагою, адже відповідачі продовжують проживати в ньому, чим чинять перешкоди власнику будинку на володіння ним та користування.

Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного на володіння, користування і розпорядження своєю власністю.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод також закріплено принцип непорушності права приватної власності кожної особи.

Відповідно до положень ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 Кодексу передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Також, права власника житлового будинку, квартири визначені в ст. 383 Цивільного кодексу України та в ст. 150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Таким чином, аналізуючи зазначені положення діючого законодавства та беручи до уваги, що відповідачі в розумінні ст. 98 ЖК УРСР є тимчасовими мешканцями, які на вимогу наймача зобов'язані негайно звільнити житлове приміщення, проте, як свідчать обставини справи його не звільняють і тим самим чинять перешкоди власнику будинку у здійсненні ним права користування та розпорядження, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно задовольнив вимоги позивача про усунення перешкод шляхом виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення. Також, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та вірно застосував положення законодавства, що їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про те, що між сторонами виникли правовідносини найму житлового приміщення, адже при переході права власності на жилий будинок, в якому знаходиться здане в найом жиле приміщення, до іншої особи, договір найму зберігає свою силу, до уваги апеляційним судом не беруться та не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення та визнання за відповідачами права на проживання в ньому, оскільки не спростовують правильності висновків суду та не підтверджені будь-якими належними доказами.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітнього ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: