Провадження № 2/761/842/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2017 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді: Савицького О.А.,

при секретарі: Ющенко Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про виключення майна з переліку майна, що підлягає конфіскації,

ВСТАНОВИВ:

18.05.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ДПІ у Шевченківському районі ГУДФС у м.Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві, про виключення майна з переліку майна, що підлягає конфіскації відповідно до постанови старшого державного виконавця Шевченківський РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві ОСОБА_2, а саме частину квартири АДРЕСА_1), яка належить їй на праві особистої власності, а також визнання вказану частину квартири такою, що не підлягає конфіскації в дохід держави у порядку виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року (Справа № 359/3042/2013, Провадження № 1-кс/359/100/2013) її визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, а також призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних речовин і психотропних засобів та з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві особистої власності, в дохід держави. З метою виконання вказаного вироку суду про конфіскацію майна, державними виконавцями Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві винесено постанови про відкриття виконавчого провадження, а також про накладення арешту та оголошення заборони відчуження на все майно позивачки. Разом з тим, ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.07.2014 року задоволено клопотання засудженої ОСОБА_1 про застосування акту амністії, а саме застосовано до неї положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII (зі змінами та доповненнями від 06.05.2014 року) та звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року. Таким чином, позивачка вважає, що частина квартири АДРЕСА_1), яка належить їй на праві особистої власності, державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві неправомірно віднесено до майна, що підлягає конфіскації в дохід держави у порядку виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року, оскільки вказана квартира набута позивачкою безоплатно шляхом приватизації ще до відкриття кримінального провадження відносно неї, а тому звернулась до суду з даним позовом.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд задовольнити їх у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила, про час і місце судового розгляду повідомлялась належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку, причини неявки суду повідомлено не було.

Вислухавши пояснення сторони позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року (Справа № 359/3042/2013, Провадження № 1-кс/359/100/2013) позивачку ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 305 КК України, а також призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією наркотичних речовин і психотропних засобів та з конфіскацією всього майна, що належить їй на праві особистої власності, в дохід держави. Вказаний вирок набрав законної сили 10.12.2013 року.

Відповідно до ст. 48 КВК України суд, який постановив вирок, що передбачає як додаткове покарання конфіскацію майна, після набрання ним законної сили надсилає виконавчий лист, копію опису майна і копію вироку для виконання органу державної виконавчої служби, про що сповіщає відповідну фінансову установу. Виконання покарання у виді конфіскації майна здійснюється органом державної виконавчої служби, за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, з метою примусового виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві на підставі виконавчого листа № 1-кп/359/100/2013, виданого 25.12.2013 року судом за вказаним вироком, винесено постанову від 21.01.2014 року про відкриття виконавчого провадження № 41554939.

Постановами державних виконавців Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві від 29.01.2014 року та 24.06.2014 року при примусовому виконанні виконавчого листа № 1-кп/359/100/2013, виданого 25.12.2013 року Бориспільським міськрайонним судом Київської області, в межах виконавчого провадження № 41554939, накладено арешт на все майно боржника ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_1

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 11.07.2014 року задоволено клопотання засудженої ОСОБА_1 про застосування акту амністії, а саме застосовано до неї положення ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» від 08.04.2014 року № 1185-VII (зі змінами та доповненнями від 06.05.2014 року) та звільнено від подальшого відбування, призначеного вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року.

Відповідно до вимог ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого. Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються.

Згідно зі ст. 86 КК України амністія оголошується законом України стосовно певної категорії осіб. Законом про амністію особи, визнані винними у вчиненні злочину обвинувальним вироком суду, або кримінальні справи стосовно яких розглянуті судами, але вироки стосовно цих осіб не набрали законної сили, можуть бути повністю або частково звільнені від відбування покарання.

Як вбачається з положень ст. 2 Закону України «Про амністію у 2014 році» звільняються від відбування покарання у виді позбавлення волі на певний строк та від інших покарань, не пов'язаних з позбавленням волі, осіб, крім тих, які підлягають звільненню від відбування покарання на підставі статті 1 цього Закону, засуджені за будь-які злочини, які не поєднані з насильством, небезпечним для життя і здоров'я, якщо вони на день набрання чинності цим Законом відбули не менше однієї чверті призначеного строку основного покарання.

Судом встановлено, що відповідно до здійсненого Верховним Судом України узагальнення від 19.09.2000 року, у якому підсумовано практику застосування судами конфіскації майна, суди повинні враховувати також положення закону про поширення акта амністії, який повністю звільняє засудженого від покарання, на конфіскацію майна, якщо до набрання чинності цього акта майно, яке підлягає конфіскації, вилучено не було. Після ухвалення акта про амністію, якщо вона звільняє засудженого від конфіскації майна, і останнє не реалізовано, вирок у цій частині не приводиться до виконання. Ураховується також, що амністія не надає права на грошове відшкодування державою конфіскованого і реалізованого майна.

Звертаючись до суду з позовом про виключення майна з переліку майна, що підлягає конфіскації, позивачка, як на підставу для його задоволення, посилається на те, що частина квартири АДРЕСА_1), яка належить їй на праві особистої власності, державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві неправомірно віднесено до майна, що підлягає конфіскації в дохід держави у порядку виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року, оскільки вказана квартира набута позивачкою безоплатно шляхом приватизації ще до відкриття кримінального провадження відносно неї.

Разом з тим, вимоги позивачки фактично зводяться до оскарження дій державного виконавця Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві щодо опису ним майна позивачки, що підлягає конфіскації.

Як вбачається з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису», заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст. 409 КПК України, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст. 373 ЦПК України, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Статтею 383 ЦПК України, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Таким чином, враховуючи, що опис майна позивачки ОСОБА_1 проводився державним виконавцем Шевченківського РВ ДВС м.Києва ГТУЮ у м.Києві з метою примусового виконання вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2013 року в частині додаткового покарання у вигляді конфіскації майна, дії якого вона фактично оскаржує у даному позові, суд вважає, що вимоги позивачки повинні вирішуватись відповідно до передбаченого цивільним процесуальним законодавством України порядку для оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця, а тому приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 79, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218, 293, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Шевченківський районний відділ державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, про виключення майна з переліку майна, що підлягає конфіскації.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: