У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», про поділ майна подружжя, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя.

На обґрунтування позовних вимог позивач указувала на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюб, під час якого за спільні кошти ними придбано майно, право власності на яке зареєстровано за відповідачем.

Оскільки ними не досягнуто згоди щодо добровільного поділу майна, ОСОБА_4 просила провести поділ вказаного нею майна, визнавши за нею право власності на Ѕ його частки.

Подавши позовну заяву в новій редакції ОСОБА_4 просила про поділ майна, яке було придбано сторонами в період шлюбу, а саме: нежитлового приміщення, що розташовано по АДРЕСА_2, а також земельної ділянки, площею, 0,32 га, на якій розташоване це майно; земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_3, разом з незавершеним будівництвом за цією адресою; автомобіля «Fiat Doblo», державний номерний знак НОМЕР_1; причепу «Santey 2000», державний номерний знак НОМЕР_2.

ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного з позивачем майна, а саме квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2016 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Ухвалою Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 07 листопада 2016 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, залучено Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк».

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на: 1/2 частини причепу бортового «Santey 2000», державний номерний знак НОМЕР_2; 1/2 частини земельної ділянки, загальною площею 0,1000 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_3, кадастровий номер НОМЕР_3; 1/2 частини незавершеного будівництва 63 % готовності, розташованого по АДРЕСА_3; 1/100 частини комплексу, що розташований по АДРЕСА_4

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 2 384 судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить скасувати рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення зустрічних позовних вомг, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 не оскаржуються, тому не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 08 травня 2008 року між ОСОБА_5 та ВАТ «Сведбанк» укладено кредитний договір № 1404/0508/88-006.

На забезпечення виконання зазначеного договору 08 травня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_4 укладено іпотечний договір, за яким остання передала в іпотеку банку за згодою ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1.

На підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договорами.

Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, введення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст. 60 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано положеннями ст. 63 СК України, згідно з якими дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст. 69 СК України.

Поділ спільного сумісного майна не є його відчуження, оскільки саме право на майно виникло у сторін як подружжя з часу його придбання, поділ майна - це реалізація одного з повноважень власників щодо можливості окремого володіння та користування майном.

Крім того, ст. 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено ст. 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать : припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Положення ст. 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у ст. 593 ЦК України.

До таких підстав не віднесено поділ майна.

Наведені норми закону не містять заборони щодо поділу майна, що знаходиться в іпотеці, між співвласниками, але передбачають, що у будь-якому випадку переходу права власності на таке майно іпотека зберігається для нового власника.

Отже, ухвалюючи рішення в частині вирішення зустрічних позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано вважав, що відсутні перешкоди для проведення поділу спірної квартири.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 24 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик