АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 755/5927/16-ц головуючий у 1-й інстанції: Виниченко Л.М.
апеляційне провадження № 22-ц/796/7841/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

4 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Головачова Я.В.

суддів: Поливач Л.Д., Шахової О.В.

при секретарі Горак Ю.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватне акціонерне товариство "Страхова компанія "Україна", про відшкодування майнової та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 10 вересня 2015 року по вул. Київській в с. Софіївська Борщагівка відбулась дорожньо-траспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, яким він керував, та автомобіля Chery Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Volkswagen Transporter, який належить ОСОБА_1, було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до висновку № 610/15 автотоварознавчого дослідження від 14 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого йому як власнику транспортного засобу становить 192 267 грн. 48 коп.

Посилаючись на викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 192 267 грн. 48 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження у розмірі 1 350 грн. та моральну шкоду в розмірі 20 000 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану пошкодженням автомобіля, у розмірі 102 227 грн. 46 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 350 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., а також судовий збір в розмірі 1 586 грн. 97 коп. В решті заявлених позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в розмірі 102 227 грн. 46 коп. і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог в цій частині відмовити. Скаржник зазначає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, а саме положення ст. 22 ЦК України, оскільки позивач самостійно відремонтував належний йому автомобіль, а тому розмір завданих збитків має визначатись з документів первинної фінансової-господарської діяльності (накладні, акти прийняття виконаних робіт, прибутково-касові ордери, чеки, тощо), які підтверджували б фактичні витрати позивача на відновлення належного йому автомобіля. Таким чином, на думку скаржника, має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки належні та допустимі докази на підставі яких суд може визначити розмір завданого позивачу збитку в матеріалах справи відсутні.

Рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та витрат на проведення автотоварознавчого дослідження відповідачем не оскаржується, а тому в силу ст. 303 ЦПК України судом апеляційної інстанції не перевіряється.

ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції підтримали апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які беруть участь у справі, в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 10 вересня 2015 року по вул. Київській в с. Софіївська Борщагівка відбулась дорожньо-траспортна пригода за участю автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_1, та автомобіля Chery Tiggo, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_2

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілю Volkswagen Transporter, який належить ОСОБА_1, було завдано механічних пошкоджень.

Відповідно до висновку № 610/15 автотоварознавчого дослідження від 14 жовтня 2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу становить 192 267 грн. 48 коп. При цьому вартість матеріального збитку визначена як ринкова вартість пошкодженого транспортного засобу на момент дорожньо-транспортної пригоди, тобто відновлення такого транспортного засобу є недоцільним з економічної точки зору.

Відповідно до висновку судової-автотоварознавчої експертизи, проведеної Київським Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, від 31 січня 2017 року розмір матеріальної шкоди, завданої власнику автомобіля Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, становить 194 189 грн. 94 коп. Ринкова (залишкова) вартість Volkswagen Transporter, державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок пошкодження транспортного засобу в дорожній-транспортній пригоді становить 90 040 грн. 02 коп.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що обов'язок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок ДТП, законом покладено на відповідача, а розмір такої шкоди, враховуючи те, що власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транпортної пригоди.

Такий висновок суду є правильним.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Доводи скаржника про те, що судом першої інстанції неправильно застосовано норму матеріального права, а саме положення ст. 22 ЦК України, оскільки позивач самостійно відремонтував належний йому автомобіль, а тому розмір завданих збитків має визначатись з документів первинної фінансової-господарської діяльності (накладні, акти прийняття виконаних робіт, прибутково-касові ордери, чеки, тощо), які підтверджували б фактичні витрати позивача на відновлення належного йому автомобіля є безпідставними та підлягають відхиленню.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Таким чином, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, обчислюється, виходячи із реальної вартості втраченого майна або вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, на момент розгляду справи, і така вартість може бути визначена шляхом проведення відповідного експертного дослідження.

Установивши, що обов'язок по відшкодуванню майнової шкоди, заподіяної позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, законом покладено на відповідача, а власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що розмір майнової шкоди, яка завдана позивачу, становить різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: