20 листопада 2017 року
Справа № 489/47/17
Номер провадження 2/489/818/17
РІШЕННЯ

Іменем України

20 листопада 2017 р. м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.,

секретаря - Сироватки Т.О.,

за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2017 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УСК «Гарант - Авто», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивував тим, що 09 квітня 2014 року в м. Миколаєві трапилося ДТП за участю його автомобіля Форд Фієста, р/н НОМЕР_1, та за участю автомобіля НОМЕР_2, цивільно-правова відповідальність якого була забезпечена ПАТ «УСК Гарант - Авто». Його автомобіль отримав механічні ушкодження. Винним в ДТП суд визнав ОСОБА_4 У жовтні 2014 року він звернувся до ПАТ «УСК «Гарант - Авто» на виплату страхового відшкодування, однак до цього часу страховик не виплатив йому страхове відшкодування, посилаючись на фінансову неспроможність. Звітом експерта-товарознавця № 83-14 від 12 травня 2014 року встановлено, що вартість матеріального збитку складає 40934,44 грн., з яких: 35341,92 грн. вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, 5592,52 грн. втрата товарної вартості автомобіля. Крім того, через вказане ДТП він переніс стрес і зазнав душевних страждань через пошкодження належного йому майна, через що ОСОБА_4 повинен відшкодувати йому моральну шкоду.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд стягнути на його користь з ПАТ «УСК «Гарант - Авто» матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди від 09.04.2014 р. в розмірі 35 341,92 грн.; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивача 5 592,52 грн. величини втрати товарної вартості автомобіля Форд Фієста, та 3000 грн. моральної шкоди, а всього 8 592,52грн.; стягнути з ПАТ "УСК"ГАРАНТ-АВТО" та ОСОБА_4 на його користь витрати, пов'язані зі сплатою судового збору.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав.

Представник відповідача ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» в судове засідання не з`явився.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнавав. Пояснив, що втрату товарного вигляду автомобіля та моральну шкоду повинна відшкодувати страхова компанія.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 03 вересня 2014 року, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Зокрема, даною постановою встановлено, що ОСОБА_4 09.04.2014 року о 12.30 годині, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухався в м. Миколаєві по вул. Кірова в районі повороту на санаторій «Дубки». Виконуючи поворот ліворуч на прилеглу територію, ОСОБА_4 не впевнився в безпеці свого маневру для інших учасників руху, не найняв крайнього лівого положення, внаслідок чого при зміні напрямку руху відбулося зіткнення автомобіля під його керуванням з автомобілем Форд, реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, який рухався ліворуч в поточному напрямку. В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Своїми діями ОСОБА_4 порушив п. 10.4, п. 10.1 Правил дорожнього руху України.

Відповідно до Звіту експерта-автотоварознавця № 83-14 від 12.05.2014 р. визначено, що вартість матеріального збитку, завданого в результаті ДТП власнику автомобіля Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_4 становить 40 934 грн. 44 коп., з яких: 35 341грн. 92 коп. - вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача, 5 592 грн. 52 коп. - втрата товарної вартості автомобіля.

Згідно протоколу огляду транспортного засобу від 30.04.2014 року, виконаного тим самим експертом-автотоварознавцем у присутності позивача, представника ПАТ «УСК «Гарант - Авто» та ОСОБА_4, на автомобілі були встановлені такі пошкодження: складна деформація задньої правої двері з глибоким горизонтальним прогином, загиб внутрішній крила заднього правого, пошкодження бамперу заднього, щиток брудозахисний задній правий зруйнований, зруйнований відбивач заднього правого бампера, відламаний фрагмент деталі кронштейну заднього бамперу правий, зчесаний диск колеса заднє праве, деформована панель решітки повітрьовода права, деформована арка зовнішня колеса заднього правого, витік робочої рідини амортизатора, мається перекіс пройому задньої правої двері.

Автомобіль ЗАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_5, був забезпечений діючим на момент ДТП договором обов'язкової цивільно-правової відповідальності, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «УСК «Гарант - Авто», яким передбачався ліміт відповідальності страховика в розмірі 50 000 грн.

Згідно рахунку № ТОВ-000543 від 06 травня 2014 року, виданого ТОВ «Терра Моторс» позивачу, вартість ремонту автомобілю Ford Fiesta, реєстраційний номер НОМЕР_4, складала 35 952 грн. 16 коп. і була оплачена позивачем.

Згідно Постанови Верховного Суду України від 20.01.2016 року в справі 6-2808цс15, при розгляді даної категорії справ слід звернути увагу на таке.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності цей Закон (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Згідно зі статтею 6 відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий має право відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно п. 32.7. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарної вартості транспортного засобу.

Пунктом 12.2 статті 12 цього Закону передбачено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У даній справі позивач одночасно звернувся до Страховика на підставі договірного зобов'язання, що випливає із договору страхування про відшкодування реальних збитків витрат по відновлювальному ремонту в повному обсязі та на підставі деліктного зобов'язання до ОСОБА_4, як особи, яка завдала шкоди, по відшкодуванню втрати товарної вартості та моральної шкоди.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4 Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3 Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартості входить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Пунктом 8.6 Методики передбачено два випадки, коли в разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту виникає фізичний знос, яким характеризується величина втрати товарної вартості: 1) унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду; 2) унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.

Згідно із п. 36.2 ст. 36 Закону Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Судом встановлено, що Страховик визнав обов'язок сплатити страхове відшкодування, але відмовився від його виконання. Вартість відновлювального ремонту, яку слід стягнути з Страховика, складає 35341,92 грн., визначена звітом від 12 травня 2014 року, з врахуванням нульової франшизи та нульового зносу транспортного засобу позивача.

З ОСОБА_4 в межах позовних вимог слід стягнути 5 592 грн. 52 коп. втрати товарної вартості, що є також реальними збитками, які не покриваються Страховиком.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди, то суд виходить з такого.

Статтею 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов'язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; шкода, пов'язана із смертю потерпілого.

На підставі ст. 26-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Підставою для стягнення моральної шкоди позивач не зазначив будь-який пункт ст. 23 Закону, а зазначив пошкодження належного йому автомобіля та душевне хвилювання внаслідок потрапляння у ДТП.

Враховуючи наведене, а також тривалість існування моральної шкоди, незручності та зусилля, докладені позивачем для відновлення звичного способу життя, суд вважає за потрібне стягнути з ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди на користь позивача в сумі 3 000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України пропорційно частині задоволених майнових позовних вимог необхідно стягнути з відповідача ПАТ «УСК «Гарант-Авто» на користь позивача 551 грн. 20 коп.; з відповідача ОСОБА_4 на користь держави 1 102 грн. 40 коп.

На підставі ст. ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто», ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду, завдану в результаті дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 35 341 грн. 92 коп. (тридцять п'ять тисяч триста сорок одна гривня дев'яносто дві копійки).

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 величину втрати товарної вартості автомобіля у розмірі 5 592 грн. 52 коп. (п'ять тисяч п'ятсот дев'яносто дві гривні п'ятдесят дві копійки) та відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі гривень).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант - Авто» на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н.С.Тихонова