РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1260/17

12 липня 2017 року

Костопільський районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Олійника П. В.

з участю секретаря Вознюк Ю. В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог, позивач покликається на те, що 05.06.2007 року вона уклала шлюб з ОСОБА_3 Від подружнього життя у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 З вересня місяця 2016 року відповідач залишив сімю і з того часу вони проживають окремо. ОСОБА_3 не надає належної матеріальної допомоги на утримання сина. Придбання дитині одягу, продуктів харчування, ліків потребують значних витрат. Син ОСОБА_5 хворіє атопічним дерматитом, що обумовлює додаткові витрати на лікування. Відповідач прицездатний, інших неповнолітніх дітей немає, дохід отримує від заробітків, тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задоволити.

В судовому засіданні відповідач позов визнав.

Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд зясувавши обставини справи та дослідивши представлені по справі докази, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Матеріалами справи встановлено, що сторони уклали шлюб 05 червня 2007 року, який був зареєстрований Деражненською сільською радою Костопільського району, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №7. Від подружнього життя мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Згідно епікриза КЗ "Рівненського обласного шкірно-венерологічного диспансеру" встановлено, що ОСОБА_4 хворіє атопічним дерматитом.

Згідно ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Згідно положень ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обовязку батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні встановленого прожиткового мінімуму є спільним обовязком батьків, тобто матері та батька. Згідно ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави 640,00 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 174, 212 ЦПК України, ст.ст.180, 181, 182, 183 СК України, , суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно, починаючи з 21 червня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 640 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6