Справа № 175/1747/17
Провадження № 2/175/703/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

07 листопада 2017 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Рись Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту, -

В С Т А Н О В И В :

В травні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом про звільнення майна з-під арешту, в якому просив звільнити з-під арешту майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1, яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 41084891 від 06.12.2013 року виданою ВДВС ДРУЮ (правонаступником якого виступає Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області).

Представник позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» за довіреністю Габрусев В.М. надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Проти заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку у відповідності до п. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с.43-45), а тому зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Представник третьої особи Дніпровського районного ВДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника (а.с.42).

Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що 30 січня 2008 року між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Кредитний договір №0, за умовами якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в іноземній валюті в сумі 150000,00 доларів США, що еквівалентно 757500,00 грн., а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором (а.с.8-11). Того ж дня, в забезпечення належного виконання зобов'язання за кредитним договором між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений Іпотечний договір №0/0/З від 30 січня 2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» у якості забезпечення виконання зобов'язань за Договором кредиту №0 від 30 січня 2008 року нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1 (а.с.12-13).

12 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» відступило ТОВ «Кей-Колект», відповідно до Договору факторингу №1 свої права вимоги за зобов'язаннями позичальника за Кредитним договором (а.с.14-16). Обтяження згідно вищевказаного іпотечного договору відступлено ТОВ «Кей-Колект» та зареєстровано у Державному реєстрі іпотек (а.с.18-19). Таким чином, до позивача перейшли усі права АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» щодо права вимоги до відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором та право звертати стягнення на предмет іпотеки зазначений у договорі іпотеки - земельну ділянку АДРЕСА_1.

06 грудня 2013 року постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (серія та номер: 41084891 від 06 грудня 2013 року) головного державного виконавця Відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ Олійник І.В. було накладено арешт на земельну ділянку боржника ОСОБА_2, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, яка є предметом іпотеки за Іпотечним договором №0/0/З від 30 січня 2008 року, та заборонено відчуження цієї земельної ділянки (номер запису про обтяження 5465410), що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майна та Реєстру прав власності на нерухоме майно №87388723 сформованою 18 травня 2017 року (а.с.21-22).

Відповідно до ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до ст. 1, ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 4 Договору іпотеки та ст.ст. 36-39 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги з предмета іпотеки як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду, так і позасудовому порядку шляхом відчуження предмета іпотеки від свого імені або шляхом набуття права власності на нього. Враховуючи той факт, що Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя (п. 4 Договору іпотеки), то іпотекодержатель має право вибору, яким чином задовольнити свої вимоги з іпотечного майна на власний розсуд в межах прав, наданих йому вказаним Законом.

Тому суд прийшов до висновку, що арешт накладений постановою головного державного виконавця Відділу ДВС Дніпропетровського РУЮ Олійник І.В. №41084891 від 06 грудня 2013 року підлягає скасуванню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Частиною 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів, та якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Відповідно до умов Іпотечного договору сторонами визначено, задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватись шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку». Керуючись положеннями Закону України «Про іпотеку», позивач скористався правом задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Оскільки правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя, однак для реалізації даного права перешкоджає арешт, який був накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 41084891 від 06 грудня 2013 року виданою Відділом ДВС Дніпропетровського РУЮ.

Відтак відповідно до п. 1.2 договору іпотеки №0/0/З від 30 січня 2008 року, ринкова вартість земельної АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2 склала 1 064 354,00 грн., що вказує на неможливість звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, ч. 8 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знятий арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення накладення арешту, встановленого цим законом. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа мас право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, аналізуючи наведене, доводи позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню, оскільки арешт, накладений на предмет іпотеки, порушує права позивача, як іпотекодержателя та унеможливлює добровільний продаж іпотечного майна в рахунок задоволення його вимог за відповідним кредитним договором.

На підставі викладеного і керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 572 ЦК України, ст. 54, 60 Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 3, 10, 15, 57-61, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_2, третя особа: Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме: земельну ділянку АДРЕСА_1, яка перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серія та номер: 41084891 від 06.12.2013 року виданою ВДВС ДРУЮ (правонаступником якого виступає Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кей-Колект» судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Озерянська Ж.М.