Справа № 750/2257/17 Провадження № 22-ц/795/1281/2017 Головуючий у I інстанції Коверзнев В. О. Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 липня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Мамонової О.Є.,

суддів: Бобрової І.О., Висоцької Н.В.,

із секретарем: Зіньковець О.О.

за участі: позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що в процесі встановлення виготовлених відповідачем виробів з'ясувалося, що вони є неналежної якості, що підтверджується відповідними висновками фахівців.

Заявниця вказує, що майже рік, вона не може добитись з боку відповідача ні виправлень в конструкціях, які ним виготовлені неналежної якості, ні повернення сплачених нею коштів, що призвело до завдання їй як моральної, так і матеріальної шкоди.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Заслухавши суддюдоповідача, пояснення позивачки ОСОБА_1, яка підтримала апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції, виходив з того, що між сторонами фактично відбулася усна угода на виготовлення виробів із деревини, яка, як стверджує позивач, виконана відповідачем неналежним чином, що виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок деліктного правопорушення.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом по справі встановлено, що згідно розписки від 12.05.2016 ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 27 000 грн для виготовлення трьох вікон та одних дверей (а.с. 16, 52).

Експертним висновком №ЧК-548 від 29.11.2016, що проведений за замовленням ОСОБА_1, установлено:

досліджені віконні блоки встановлені в квартирі замовника експертизи за адресою АДРЕСА_1 не відповідають вимогам ДСТУ Б В.2.6-24-2001 (ГОСТ 24700-99) "Блоки віконні дерев'яні зі склопакетами Технічні умови" та ДСТУ Б В.2.7-107:2008 Склопакети клеєні будівельного призначення (а.с. 22-23).

Експертним висновком №ЧК-620 від 20.12.2016, що проведений за замовленням ОСОБА_1, установлено:

досліджені дверні блоки встановлені в квартирі замовника експертизи за адресою АДРЕСА_1 не відповідають вимогам ДСТУ Б В.2.6-99:2009 "Блоки дверні дерев'яні загальні технічні умови" (а.с. 27).

Із висновку про результати перевірки звернення ОСОБА_1 від 26.12.2016 вбачається, що в ході перевірки ОСОБА_2 усно пояснив, що дефекти на рамах з'явились не з вини виробництва, а через високу вологість у квартирі заявниці та зобовязується закінчити роботи по установці дверей до 19.01.2017.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1, посилаючись на ст.ст. 22, 23 ЦК України, просила відшкодувати їй матеріальну шкоду в сумі 83124,87 грн, яка складається з вартості дверей та вікон та їх монтажу, витрачених матеріалів та оплати роботи найманих працівників, а також моральну шкоду, яка була спричинена їй неякісними виготовленням та установкою в її квартирі вікон та дверей.

Заперечуючи проти позову та апеляційної скарги, ОСОБА_2 зазначав, що між ним та позивачкою була укладена лише усна угода щодо поставки та продажу визначених дерев'яних конструкцій, дану угоду він виконав у повному обсязі: поставив дерев'яні конструкції відповідно до обумовлених в договорі кількості та якості. До витрачення коштів на придбання матеріалів на проведення монтажних робіт для установки поставлених ним конструкцій, як і до самих монтажних робіт, він жодного відношення не має (а.с. 48-50).

З викладеного вбачається, що між сторонами склалися договірні правовідносини щодо виконання відповідачем за рахунок замовника позивачки ОСОБА_1 робіт по виготовленню вікон та дверей, які регулюються главою 61 ЦК України.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст.11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення ст.509 ЦК та з урахуванням приписів ст. 11, 22, 599, 1166 ЦК України, факт завдання фізичній особі шкоди, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином зобов'язання з відшкодування шкоди є безпосереднім наслідком правопорушення, тобто порушення охоронюваних законом суб'єктивних особистих немайнових та майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. За своїм характером ці зобов'язання належать до роду недоговірних, тобто вони виникають поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов'язальних відносин.

Складовими для відшкодування шкоди є: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина.

Таким чином, районний суд, виходячи із підстав заявленого позову, дійшов вірного висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ЦК України про відшкодування шкоди, завданої внаслідок деліктного правопорушення, за наявності зобовязальних відносин між сторонами.

Виходячи з наведеного, рішення суду першої інстанції про відмову в позові є правильним по суті, доводи апеляції цього не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: