У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Іваненко Ю.Г. ЛеванчукаА.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім», ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому зазначав, що 02 квітня 2015 року приблизно о 19 год. 50 хв. ОСОБА_6, рухаючись автомобілем марки Citroen Jampy, державний номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі Т 2305 «Хмельницький-Віньківці-Ялтушків», порушив правила дорожнього руху та, не впоравшись з керуванням, допустив зіткнення з належним позивачу автомобілем марки ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_2.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2016 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку зі смертю.

Під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Citroen Jampy, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_7, був застрахований у Приватному акціонерному товаристві «Київський страховий дім» (далі - ПАТ «Київський страховий дім»).

Мати ОСОБА_6 - ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті сина, тому позивач вважав, що на підставі ст. ст. 1281, 1282 ЦК України вона несе майнову відповідальність за дії водія ОСОБА_6

Просив стягнути: з ПАТ «Київський страховий дім» − 60 163 грн 20 коп. на відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди; з ОСОБА_5 - 45 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Київський страховий дім» на користь ОСОБА_4 45 163 грн 20 коп. страхового відшкодування за шкоду, спричинену майну, 4 688 грн 47 коп. страхового відшкодування за шкоду, спричинену здоров'ю, 1 527 грн 16 коп. на відшкодування майнової шкоди, 5 000 грн на відшкодування моральної шкоди, 5 000 грн судових витрат з надання правової допомоги. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Київський страховий дім», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах до ПАТ «Київський страховий дім» відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 02 квітня 2015 року приблизно о 19 год. 50 хв. ОСОБА_6, рухаючись автомобілем марки Citroen Jampy, державний номерний знак НОМЕР_1, по автодорозі Т 2305 «Хмельницький-Віньківці-Ялтушків», порушив правила дорожнього руху та допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ-2109, державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який стояв на узбіччі.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій автомобіля ВАЗ-2109 ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Згідно з полісом НОМЕР_4 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 26 листопада 2014 року, під час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки Citroen Jampy, державний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_7, був застрахований у ПАТ «Київський страховий дім».

Цим полісом визначена страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого: за шкоду заподіяну життю/здоров'ю - 100 000 грн; за шкоду заподіяну майну - 50 000 грн.

07 квітня 2015 року ОСОБА_6 повідомив ПАТ «Київський страховий дім» про подію, що може бути визнана страховою.

30 квітня 2015 року ОСОБА_4 повідомив ПАТ «Київський страховий дім» про подію, що може бути визнана страховою, а також надав необхідні документи у тому числі й свій поліс НОМЕР_5 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданий 07 вересня 2014 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» строком дії з 09 вересня 2014 року до 08 вересня 2015 року.

Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 05 лютого 2016 року кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 закрито на підставі п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв'язку зі смертю.

Другою вінницькою державною нотаріальною конторою 12 квітня 2016 року відкрито спадкову справу № 101/2016 щодо майна ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, за претензією (вимогою кредитора) Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк». Заяви інших спадкоємців про прийняття спадщини відсутні.

Відповідно до довідки Тульчинської центральної районної лікарні ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні з 03 по 27 квітня 2015 року. На медичне обстеження та ліки позивач витратив 4 688 грн 47 ком. На проїзд до лікарів - 1 527 грн (а. с. 6, 7, 10, 11, т. 1).

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи від 17 червня 2015 року № 93 розмір майнового збитку, завданого власнику автомобіля ВАЗ-2109, державний номерний знак НОМЕР_2, 1991 року випуску, у результаті його пошкодження з ПДВ склав 45 163 грн 20 коп. (а. с. 12−14, 15−19, т. 1).

Розглянувши повідомлення про подію, 12 травня 2015 року ПАТ «Київський страховий дім» надало ОСОБА_4 відповідь № 530 про те, що дорожньо-транспортна пригода не є страховим випадком, а тому страховик не відшкодує шкоду, завдану внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди та порадило заявнику звернутися безпосередньо до заподіювача шкоди (а. с. 20, т. 1).

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Володілець джерела підвищеної небезпеки несе відповідальність за шкоду, яка є наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини володільця джерела підвищеної небезпеки у її заподіянні. На володільця підвищеної небезпеки не може бути покладено обов'язок з відшкодування такої шкоди лише в разі, якщо буде встановлено, що вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Доводи ПАТ «Київський страховий дім» про те, що позивач не звертався до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування спростовуються наступним.

Відповідно до пункту 35.1 статті 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду із додатком позивач направив страховику - ПАТ «Київський страховий дім» 30 квітня 2015 року (а. с. 72−79, т. 1). При цьому з 03 по 30 квітня 2015 року позивач перебував на лікуванні у зв'язку із травмами, отриманими у результаті дорожньо-транспортної пригоди.

Також безпідставними є твердження ПАТ «Київський страховий дім» про те, що ОСОБА_6 має водійський стаж менше трьох років, у зв'язку з чим його цивільно-правова відповідальність не є застрахованою, а отже у страховика не виникає цивільно-правової відповідальності, оскільки зобов'язання страховика за полісом НОМЕР_4 обмежується шкодою, завданою конкретними особами, вказаними у полісі, а не будь-якими особами, які керують забезпеченим транспортним засобом та у даному випадку за цим полісом страховий випадок не настав, а, отже, і відсутні зобов'язання страховика виплачувати суму страхового відшкодування.

За правилами статті 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування або про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Статтею 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено виключний перелік випадків, за наявності яких спричинена шкода страховиком не відшкодовується.

Відмова у здійсненні страхового відшкодування, згідно вимог статті 37 цього Закону, можлива за наявності виключних підстав, таких як:

37.1.1. навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов'язані з виконанням ними громадянського чи службового обов'язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров'я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону;

37.1.2. вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону);

37.1.3. невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов'язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди;

37.1.4. неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

37.2. Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

37.3. Незадовільне фінансове становище страховика (МТСБУ) не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Зазначені вимоги закону не містять наведених відповідачем підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Крім того, стаття 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком визначає дорожньо-транспортну пригоду, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункт 1.7 статті 1 цього Закону).

Особи, відповідальність яких застрахована, − страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду (пункт 1.4 статті 1 цього Закону).

Проаналізувавши наведені норми матеріального права, можна зробити висновок про те, що особами, відповідальність яких застрахована за договором являються: страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом і таке володіння забезпеченим транспортним засобом являється правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

У справі не встановлено неправомірність володіння забезпеченим транспортним засобом водієм ОСОБА_6 на час дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, суди обґрунтовано частково задовольнили позов ОСОБА_4 до ПАТ «Київський страховий дім». У частині відмови у позові ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалося. Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої й апеляційної інстанцій при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 08 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Іваненко Ю.Г. ЛеванчукА.О.