КУЙБИШЕВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 319/704/17
Провадження №2/319/388/2017
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року смт.Більмак

Куйбишевський районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді Мальованого В.О.,
за участю секретаря судового засідання Синякової О.І.,
представника позивача ОСОБА_1
представника відповідача Волгожаніної О.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:
До Куйбишевського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_2 з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що у період з 14 листопада 1987 року по 14 серпня 1988 проходив військову службу у Збройних силах СРСР на території Афганістану, де в зазначений період велись бойові дії. При виконанні інтернаціонального обов`язку на території Афганістану в 1988 році отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок, що підтверджується висновком спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи, внаслідок чого він вимушений тривалий час знаходитися на лікарняних, проходити чисельні медичні огляди та обстеження, відновлювальні процедури. Згідно виписок з актів огляду МСЕК позивачу з серпня 2015 року було встановлена 3 група інвалідності, а за результатами повторного огляду МСЕК 28 грудня 2015 року встановлено 3 групу інвалідності, причиною якої є поранення, контузія, захворювання, пов`язані з виконанням обов`язків військової служби у країнах , де велися бойові дії. Крім того,йому в січні 2016 року було визначено ступінь втрати професійної працездатності в розмірі 35%. У зв`язку з цим, він позбавлений можливості вести повноцінний спосіб життя, постійно відчуває глибокі моральні переживання та страждання, психологічний дискомфорт, багато часу та коштів витрачає на лікування. Вважає, що у зв`язку з отриманням поранень і захворювання та отриманням інвалідності, яка пов`язана з проходженням військової служби, йому завдана моральна шкода, яку він оцінює в розмірі 50 000 грн. В судове засідання позивач не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, наполягав на своїх позовних вимогах. Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні повідомила, що підтримує позовні вимоги ОСОБА_2 по тих підставах , що викладені в позовній заяві і наполягає на їх задоволенні в повному обсязі. Представник відповідача, ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів вчинення Міністерством оборони України винних дій щодо позивача та наявність причинного зв`язку між такими діями та моральною шкодою, як і відсутні докази завдання позивачеві моральної шкоди. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази і надавши їм оцінку, приходить до наступних висновків. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач проходив військову службу на території Афганістану в період з 14 листопада 1987 року по 14 серпня 1988 року, в період, коли там велись бойові дії, що підтверджується довідкою об`єднаного військового комісаріату Куйбишевського та Розівського районів Запорізької області від 21 жовтня2015 року № 66 (а.с.11). Під час проходження служби в Афганістані в 1988 році отримав множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок (контузію головного мозку). Згідно висновку спеціаліста у галузі судово-медичної експертизи ОСОБА_4 №51 від 29 жовтня 2015 року при обстеженні ОСОБА_2 , 1969 року народження, виявлені у тім"яно-потиличній області голови зправа три прямолінійних білуватих, втянутих рубця; назавній поверхні правого плеча в нижній третині і правого передпліччя в нижній третині, на зовній поверхні лівого передпліччя на межі середньої і верхньої третини, в області м"язів 1 пальця лівої кисті, також характеру множинні рубці; рухливість 2-5 пальців правої кисті обмежена; на передній поверхні правої голені в середній треті, правого бедра в нижній треті, на передній поверхні лівої голені в середній треті, на внутрішній поверхні лівого колінного суглобу також характеру рубці; края рубців відносно рівні, кінці наближаються др гострокутніх; в поперековій області до хребтової лінії два також характеру рубці. Давність їх винекнення більше 15 років на момент освідування, рубці не виключають можливості спричинення поранення, які привели до появи рубців в той час, який вказує ОСОБА_2 , а саме в 1988 року під час участі його в бойових діях. (а.с.15). З витягу протоколу засідання Центральної військово-лікарської комісії по встановленню причинного зв"язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв № 4256 від 17 листопада 2015 року слідує, що у колишнього військовослужбовця ОСОБА_2 виявлені множинні вогнепальні осколкові поранення голови, спини та кінцівок (конзія головного мозку), наслідки яких рубці шкіри розташовані у зазначених анатомічних областях, зазначених у висновку спеціаліста №51, що призвело до розвитку наслідків перенесеної контузії у вигляді захворювань: стійких залишкових явищ перенесеної ЗЧМТ , контузії головного мозку-1988р, у вигляді післятравматичної та дисцикуляторної енцефалопатії ІІ ст. зі стійким вираженим цефалгічним синдромом лікворно-гіпертензивного характеру, мнестичними порушеннями, двобічною пірамідною і помірною координаторною недостатністю, вираженою вегето-судинною дисфункцією, вираженим атенічним синдромом. ГХ ІІст. Хронічна радікулопатія L4-L5 праворуч з помірним больовим синдромом, рецедивуючий перебіг, неповна ремісія. ДДПП, померний циркуляторний стеноз хребтового каналу на рівні L3-S1, грижа на рівні L4-L5, парамедіальна праворуч, дископатія L5-S1. Розповсюджений остеохондрозхребта. Поранення, контузія і захворювання, пов"язані з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії ( а.с.17). 13 серпня 2015 року позивачу при первинному огляді була встановлена ІІІ група інвалідності, причиною якої є поранення, контузія та захворювання, пов"язані з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0543308(а.с.16). 28 грудня 2015 року за результатами повторного огляду МСЕК була встановлена ІІ група інвалідності, причиною якої є поранення, контузія та захворювання, пов"язані з виконанням обов"язків військової служби при перебуванні у країнах, де велись бойові дії, що підтверджується випискою із акту огляду МСЕК до довідки серії АВ № 0550931 (а.с.18). 19 січня2016 року позивачу за результатами огляду МСЕК було визначено ступінь втрати позивачем професійної працездатності у розмірі 35%, що підтверджується довідкою МСЕК серії АГ № 0008679 (а.с.19). Позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в КУ"Куйбишевська центральна районна лікарня", що підтверджується виписками з історії хвороби.(а.с.20-26). Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Таким чином, особа, якій завдано моральної шкоди, має право на її відшкодування незалежно від інших виплат, які вона отримала, чи могла б отримати. Статтею 17 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що відшкодування військовослужбовцям заподіяної моральної і матеріальної шкоди проводиться у встановленому законодавством порядку. Відповідно до положень ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. У п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Згідно зі ст.ст.10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.ст.59, 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши до суду належні та допустимі докази на їх підтвердження, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Позивачем у порушення вищевказаних положень закону не доведено факт протиправних дій або бездіяльності Міністерства оборони України, наявний причинний зв`язок між шкодою і протиправним діями завдавача шкоди та вини відповідача в її завданні, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди незалежно від вини відповідача за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

Сам факт отримання ушкодження здоров`я при виконанні службових обов`язків та отримання інвалідності не є доказом протиправних дій, бездіяльності або рішень Міністерства оборони України та не є підставою для відповідальності за ч.2 ст. 1167 ЦК України.

При цьому Міністерство оборони України довело в запереченні на позов відсутність своєї вини.

Крім того, відповідно до положень Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовці, військовозобов`язані та резервісти, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, мають право на безоплатну кваліфіковану медичну допомогу у вйськово-медичних закладах охорони здоров"я. Військовослужбовці,звільнені з військової служби внаслідок захворювання, пов"язаного з виконанням обов"язків військової служби, члени сімей військовослужбовців приймаються на обстеження та лікування до військово-медичних закладів охорони здоров"я в порядку, встановленому Міністерством оборони України, іншими утвореннями відповідно до законів України, військовими формуваннями та правоохоронними органами.

Для учасників бойових дій, в тому числі, які брали участь у бойових діях на території інших держав, передбачено створення належних умов для підтримання здоров`я та активного довголіття; організації соціального та інших видів обслуговування, зміцнення матеріально-технічної бази створених для цієї мети закладів і служб та підготовки відповідних спеціалістів; виконання цільових програм соціального і правового захисту ветеранів війни; надання пільг, переваг та соціальних гарантій у процесі трудової діяльності відповідно до професійної підготовки і з урахуванням стану здоров`я.

За таких обставин, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд вважає необхідним застосувати норми ч.3 ст.82 Цивільного процесуального кодексу України, згідно яких, враховуючи майновий стан сторони , суд може зменшити розмір належних до оплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати.

Зважаючи на те, що позивач являється інвалідом 3 групи, з причини поранення, контузії, пов"язаної з виконанням обов"язків військової служти , де велись бойові дії, визнаний таким,що втратив професійну працездатність на 35%, значні кошти витрачає на лікування з приводу цього, тому суд приходить до висновку про можливість звільнення позивача ОСОБА_2 від сплати судових витрат та компенсувати їх за рахунок держави.

Керуючись ст.ст.23, 1167, 1168 ЦК України, ст.10, 11, 88, 208, 209, 212- 215 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди- відмовити.
Судові витрати віднести за рахунок держави.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції Куйбишевський районний суд Запорізької області шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: В.О.Мальований