Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 335/6993/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Шалагінова А.В.
Провадження № 22-ц/778/3248/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Подліянової Г.С.,

суддів: Дашковської А.В.,

ОСОБА_2,

секретаря Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права на частку в спільному майні,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із позовною заявою до ОСОБА_6 про припинення права на частку в спільному майні.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачам належить 4/5 частин квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 151 / АДРЕСА_1. Площа квартири складає: загальна 81,7 кв.м, житлова 54,5 кв.м. Відповідачу ОСОБА_6 належить 1/5 частина вказаної квартири, що відповідає 10,9 кв.м житлової площі та є меншим за встановлену законом норму житлової площі на 1 особу 13,65 кв.м.

Посилаючись на те, що частка відповідача у спільній власності є незначною, виділ частки є неможливим, між сторонами постійно виникають конфлікти з приводу користування квартирою, просили в порядку статті 365 Цивільного кодексу України припинити право власності відповідача на 1/5 частину вищевказаної квартири, визнати за кожним з позивачів право власності на 1/15 частину квартири, стягнути з позивачів на користь відповідача шляхом виплати з депозитного рахунку суду компенсацію вартості її 1/5 частки у розмірі 149 658,00 гривень відповідно до звіту про оцінку майна.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із відсутності законних підстав для позбавлення відповідача власності.

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що позивачам ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5П належить 4/5 частин квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 151 / АДРЕСА_1. Відповідачу ОСОБА_6 належить 1/5 частина вказаної квартири, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом від 28 квітня 2006 року зареєстрованими в реєстрі № 2-1969, № 2-1965, № 2-1973 та витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.05.2006 року ( а.с. 30-36).

Спірна квартири складається з трьох кімнат, площі кімнат складають 20 кв. м., 20.8 кв.м.. 13.7 кв.м., загальна площа квартири складає 81,7 кв.м, житлова 54,5 кв.м. Відповідачу ОСОБА_6 належить 1/5 частина вказаної квартири, що відповідає 10,9 кв.м ( а.с. 19-20) .

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року у цивільній справі № 335/6029/14-ц, залишеним без змін Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 14 січня 2015 року задоволені частково позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, стягнення моральної шкоди, внаслідок чого встановлено порядок користування вищезазначеною квартирою шляхом виділу у користування ОСОБА_7 житлової кімнати площею 20.0 кв. м., виділу у користування ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 інших двох кімнат, та залишення у спільному користуванні підсобних приміщень ( а.с. 66-71).

В обґрунтування позовних вимог про припинення права власності відповідача на частку у спільній частковій власності позивач посилалася на те, що частка відповідача 1/5 частин квартири є незначною, спільне володіння і користування спільним майном є неможливим і таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача.

У силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України, за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Судом встановлено, що 1/5 частини спірної квартири відповідає 10,9 кв.м житлової площі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2014 року, яке набрало законної сили ОСОБА_6 виділено в користування житлову кімнату площею 20.0 кв. м..

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 липня 2015 року у цивільній справі № 335/2387,15-ц задоволено позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5., ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, внаслдідок чого зобовязано відповідачів надати ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей квартири. Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 01 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині відмови у позові про вселення, та вселено ОСОБА_6 у вищезазначену квартиру.

Зазначеним рішенням встановлено, що між сторонами склалися неприязні стосунки, у звязку з чим ОСОБА_6 тимчасово проживає у сестри. Також цим рішенням встановлено про неможливість поділу в натурі спірної квартири.

Наявність конфлікту між сторонами з приводу користування квартирою також підтверджено висновком інспектора поліції Орджонікідзеквського ВП Ленінського відділу ГУНП від 25 березня 2016 року ( а.с. 43-44).

Водночас, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та особливостей об'єкта, який є спільним майном.

Указаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-81ск11, від 02 липня 2014 року № 6-68цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідач зареєстрована та проживає у спірній квартирі, тимчасове проживання ОСОБА_6 у своєї сестри, у звязку з погіршенням стосунків з відповідачами не посвідчує наявність права власності або користування ОСОБА_6 у житлі сестри. При цьому ОСОБА_6 є особою похилого віку, пенсіонером, проживає одна, іншого житла у власності остання не має, з урахуванням навіть отриманої нею компенсації частки майна у розмірі 159469.00 грн., з урахуванням вартості майна у м. Запоріжжі доводить неможливість придбання нею іншого житла, тому припинення права власності на частину у спірній квартирі завдасть їй істотної шкоди.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У рішенні в справі «Україна-Тюмень» проти України в п. 57 від 22 листопада 2007 року Європейський суд з прав людини констатував, що умови надання компенсації згідно з положеннями відповідного законодавства є значущими для оцінки того, чи оскаржуваний захід зберігає необхідний справедливий баланс, та особливо для визначення того, чи покладає такий захід непропорційний тягар на заявників.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що припинення права власності ОСОБА_6 на належну їй 1/5 частину квартири не буди становити справедливого балансу між позбавленням її власності та метою, на досягнення якої спрямовані позовні ввимоги.

За таких обставин, суд, встановивши обставини справи та надавши їм належну правовому оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для припинення права власності відповідача на належні їй 1/5 частин квартири за адресою: м. Запоріжжя, пр. Соборний, б. 151 / АДРЕСА_1. з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу на підставі ст. 308ЦПК України необхідно відхилити, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, яким дана оцінка судом першої інстанції і висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: