ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/949/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" липня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючої-судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря ЯБЛОНСЬКОЇ І.К.

сторін:

представників позивачки ОСОБА_3;ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до СЬОМОЇ КИЇВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, третя особа: ГОЛОВНЕ ТЕРИТОРІАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ у місті КИЄВІ про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, скасування постанови та зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину, суд

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_5 в особі свого представника ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Сьомої Київської державної нотаріальної контори про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, скасування постанови та зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину. Ухвалою суду залучена третя особа Головне територіальне управління юстиції у м. Києві та просила суд скасувати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2417/02- 31 від 29 грудня 2015р., якою відмовлено ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину, винесену державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В.

Зобов'язати державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори видати ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після померлого ОСОБА_8, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги посилається на те, що 10 серпня 1996 року помер її батько ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району Серія НОМЕР_1 від 10 серпня 1996р. На час смерті її батько проживав у квартирі АДРЕСА_2 та належала йому на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 29 серпня 1994р., виданого комітетом по оренді та приватизації комунального майна Дарницького району. У встановлений законодавством строк нею була подана заява про прийняття спадщини до Сьомої київської державної нотаріальної контори.

Листом №121/11-10 від 07 березня 1997 р. Сьома київська державна нотаріальна контора їй повідомила, що 18 березня 1997 р. о 10.00 годині буде видано свідоцтво про право на спадщину після її померлого батька та просила з'явитись у вказаний час у Сьому київську державну нотаріальну контору. У вказаний час за одержанням свідоцтва в Сьому київську державну нотаріальну контору вона не з'явилась за станом здоров'я. При цьому, достовірно знаючи, що заяву про прийняття спадщини вона подала вчасно, тобто нею як спадкоємцем вчинені всі дії для прийняття спадщини, строк видачі свідоцтва про право на спадщину законодавством не обмежувався, вона вирішила після покращення стану здоров'я повернутись до оформлення спадщини.

15 вересня 2015р. вона звернулась із заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини. Постановою від 29 грудня 2015 р. №2417/02-31 Сьома київська державна нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_8, оскільки вона нібито подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори вже після спливу шестимісячного терміну та нею не подано докази фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Вважає, що постанова нотаріуса є не законною та підлягає скасуванню, оскільки відповідно до п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, оскільки її батько ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тому спадкові правовідносини щодо відкриття та прийняття спадщини регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 р.

Відмовляючи їй у видачі свідоцтва про право на спадщину Сьома київська державна нотаріальна контора не звернула уваги, що у матеріалах спадкової справи міститься подана нею заява про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_8 Саме, зважаючи на наявність у матеріалах спадкової справи, заведеної після померлого ОСОБА_8, її заяви про прийняття спадщини Сьома київська державна нотаріальна контора викликала її у березні 1997р. для одержання свідоцтва про право на спадщину. Таким чином, станом на березень 1997р. у Сьомої київської державної нотаріальної контори не виникало питання щодо неприйняття нею спадщини після померлого ОСОБА_8 Тобто жодних сумнівів у їй як спадкоємцеві після померлого ОСОБА_8 у Сьомої київської державної нотаріальної контори не було. Однак, з незрозумілих причин у 2015р. Сьома київська державна нотаріальна контора зазначила, що вона не подала доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Слід зазначити, що, окрім того, що вона подала державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини, вона надала докази фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, а саме оригінал свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2

Оскільки постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії №2417/02-31 від 29 грудня 2015р., винесена державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Конончук Т.В., є не законною, тому підлягає скасуванню з одночасним зобов'язанням державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори видати їй свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_8.

В судовому засіданні представники позивачки ОСОБА_3, який діє за довіреністю НАК 553229 від 08.09. 015 року ( а.с.58) та ОСОБА_4, яка діє за довіреністю НАІ 437067 від 23.05. 2016 року ( а.с. 11) позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовних вимогах.

Відповідач Сьома Київської державної нотаріальної контори у судове засідання належним чином повідомлена не прибула, проте, через загальну канцелярію за вх. № 14901 від 27.03. 2017 року ( а.с. 93) надала свої письмові пояснення , на вимогу суду спадкову справу № 750 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 ( а.с. 108-138), а також копії записів про реєстрацію заяв по спадковій справі № 750/1996 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 у книгах обліку і реєстрації спадкових справ за період з 1996 року по 2002 рік за вх. № 29353 від 15.06. 2017 року та просила розглядати справу за відсутності їх представника.

Третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві , належним чином повідомлена , у судове засідання не прибуло, проте, через загальну канцелярію надало письмове заперечення та просили відмовити у задоволенні позову та розглядати справу за їх відсутності ( 142-144).

Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення представників позивачки, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням письмових пояснень відповідача та заперечень третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Так, відповідно до п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України від 14 червня 1994 р. та чинної на момент прийняття мною спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів,виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій.

За ст. 5 вищезазначеного закону нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики; сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам.

Відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про нотаріат», глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України",затвердженого наказом міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595, нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: вчинення такої дії суперечить законодавству України. Нотаріусу або посадовій особі, яка вчиняє нотаріальні дії, забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії. На вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову.

Статтею 50 Закону N3425-ХІІ«Про нотаріат» передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

Можливість оскарження нотаріальних дій або відмови у їх вчиненні забезпечує законність нотаріального провадження і захист прав та інтересів учасників нотаріального процесу. Судовий контроль за діяльністю нотаріусів має забезпечити виправлення нотаріальних помилок, тлумачення чинного законодавства та сприяти дотриманню законності у сфері цивільних правовідносин, що виникають із вчинення нотаріальних дій.

Обов'язок нотаріуса та відповідної посадової особи вчиняти нотаріальні дії передбачений ч. З ст. 49 Закону N3425-ХІІ, де встановлено заборону безпідставної відмови в її вчиненні.

Як випливає з п. 9 ч. 1 ст. 49 Закону N3425-ХІІ, підстави для відмови у вчиненні нотаріальної дії можуть встановлюватися тільки цим Законом.

За наявності умов, передбачених ст. 49 Закону N3425-ХІІ, на нотаріуса покладається завдання, по-перше, відмовити у вчиненні нотаріальної дії, якщо вона суперечить вимогам чинного законодавства; по-друге, обґрунтувати своє рішення на підставі норм чинного законодавства.

Разом з тим, як встановлено у судовому засіданні та слідує із матеріалів справи, 29.12.2015 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, щодо майна померлого 10.08.1996 ОСОБА_8 у зв'язку з тим, що позивачкою заява про прийняття спадщини була подана 06.03.2001 року. Докази фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном відсутні. Тобто спадкоємиця пропустила строк для прийняття спадщини. Тому постанова про відмову є законною.

Проте, як встановлено у судовому засіданні, спадкове майно, а саме квартира АДРЕСА_2 вже продана іншій особі. Тобто на даний час спадкове майно відсутнє.

Крім того, в спадковій справі є копія рішення суду про визнання права власності на житловий будинок за спадкоємицею ОСОБА_9, яка вчасно подала заяву про прийняття спадщини. Дане рішення є підтвердженням того, що спадщину прийняла лише ОСОБА_9

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1301 ЦК України визначено підстави і порядок визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Зокрема підставами для визнання правочину недійсним може бути оформлення його не уповноваженою на те посадовою особою, оформлення не за місцем відкриття спадщини, недодержання встановленої законом форми свідоцтва. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним лише за рішенням суду.

Згідно частини 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 статті 1270 ЦК України передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строку шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу

свідоцтва, та склад спадкового майна.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Ст. 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.З ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини і виносить відповідне рішення.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік,

непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду

до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Як вбачається із спадкової справи, до нотаріальної контори звернулася позивачка ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 року за НОМЕР_2

Отже, оскільки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, тому спадкові правовідносини щодо відкриття та прийняття спадщини регулюються Цивільним кодексом УРСР 1963 р.

Згідно із ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року для оформлення спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1). якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2). якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Позивачка ОСОБА_5 заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала вже після спливу шестимісячного терміну.

Докази фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном у нотаріуса відсутні, тобто ОСОБА_5 не може бути закликана до спадкоємства.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права; примусове виконання обов'язку в натурі. Також суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

З огляду принципу диспозитивності, встановлений ст. 11 ЦПК України, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, і не може з власної ініціативи здійснювати пошук та збирати докази.

У той же час особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази або повідомити про них суд, відповідно до ч.3 ст. 10, ч.2 ст. 27, статей 60, 131 ЦПК України.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, які мають значення для вирішення справи (ч.1). Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів (ч.2 ). В сенсі цих положень - ніякий доказ не має переваги перед другим, а судове рішення постановляється з урахуванням всіх доказів.

У положеннях статті 1 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Разом з тим, судом не можуть бути прийняті до уваги твердження представників позивачки про те, що їх довірителем до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини надано вчасно заяву про прийняття спадщини та надання доказів фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном у вигляді оригіналу свідоцтва про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 оскільки оригінал свідоцтва про право власності не передбачає про фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном, відповідно до вимог ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року)та відповідно до ст. 1296 ЦК України, том у постанова про відмову ОСОБА_5 у вдачі свідоцтва про право на спадщину, після померлого 10 серпня 1996 року ОСОБА_8 є законною та не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.1, 4, 6,8, 11, 57, 60, 213-215 ЦПК України, ст. 68 Закону України «Про нотаріат», пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року); ст.ст. 15, 16 , 392, 1272 ч.3, 1269 ч.1, 1270 ч.1, 1301 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до СЬОМОЇ КИЇВСЬКОЇ ДЕРЖАВНОЇ НОТАРІАЛЬНОЇ КОНТОРИ, третя особа: ГОЛОВНЕ ТЕРИТОРІАЛЬНЕ УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ у місті КИЄВІ про визнання постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії незаконною, скасування постанови та зобов"язання видати свідоцтво про право на спадщину , відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення . Особи, які брали участь у

справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 07 липня 2017 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК