справа № 165/1750/17
провадження №2/165/577/17
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2017 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Навроцької М.Р.,

позивача ОСОБА_1,

представника органу опіки та піклування Зіньчук Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Нововолинську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзного документу та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини, -

встановив:

24 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог орган опіки та піклування Виконавчого комітету Нововолинської міської ради, про надання дозволу на оформлення проїзного документу та дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі, який розірваний рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2010 року, що набрало законної сили. В шлюбі народила сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу з відповідачем, дитина постійно проживає з нею за адресою : вул. Гагаріна, 26/33, м. Нововолинськ Волинської області та перебуває на її утриманні. Зазначає, що у неї виникли проблеми із оформленням всіх пов'язаних з перетинанням кордону та необхідних для тимчасового виїзду за межі України дитини документів, оскільки на її неодноразові усні звернення до відповідача стосовно дачі нотаріально посвідченої згоди на вчинення вказаних дій та надання дозволу на виїзд дитини за кордон відповідач не реагує. Вказує, що тимчасові поїздки дитини за кордон сприятимуть розширенню світогляду дитини та добре позначатья на її духовному та інтелектуальному розвитку. Вважає, що така позиція батька дитини шкодить її інтересам, порушує право дитини на гармонійний розвиток. Просить надати дозвіл на оформлення проїзного документу - паспорту для виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька ОСОБА_3, та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України в Республіку Польща, Німеччину, Республіку Білорусь, Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Болгарію, Чорногорію, Хорватію, Італію, Іспанію громадянину України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супровіді матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_3.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові, просила позов задовольнити. Наголосила, що усно зверталась до відповідача з вимогою про доровільне надання згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон, але він жодних дій не вчинив. Ствердила, що настоює на постановлені судом рішення про надання дозволу до досягнення дитиною повноліття.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник третьої особи служби у справах дітей виконавчого комітету Нововолинської міської ради як органу опіки та піклування ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечила щодо надання дозволу дитині на виїзд за кордон без згоди батька, з визначенням конкретного терміну.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, думку представника органу опіки та піклування, дослідивши наявні в матеріалах письмові докази, встановивши на їх підставі фактичні обставини та характер спірних правовідносин між сторонами спору, визначивши правові норми, що підлягають застосуванню, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.2 ст.152 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п.3, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 №57 виїзд України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супровіді одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків,

зокрема у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку.

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31.03.1995 №231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі, який було розірвано за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05.11.2010 року (а.с.5).

Від шлюбу у сторін є малолітній син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.9 )

Із довідки про склад сім'ї ОСББ "Гагаріна, 26 -НВ" вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1, за даною адресою також зареєстровані мама позивача, сестра, племінник та син ОСОБА_4 (а.с.10).

Із довідки ТзОВ «Володимирська фабрика гофротари» вбачається, що ОСОБА_1 працює агентом з митного оформлення на ТЗОВ «Володимирська фабрика гофротари». (а.с.11).

В судовому засіданні зі слів позивача ОСОБА_1 встановлено, що вона намагалась отримати дозвіл у відповідача на виїзд дитини за кордон, проте відповідач проігнорував її усне прохання. Твердження позивача ОСОБА_1 про звернення до відповідача ОСОБА_3 за отриманням згоди на виїзд дитини за кордон, не підтверджено будь-якими доказами.

Бажання позивача в отриманні дозволу на виїзд дитини з України у різні країни світу без згоди та супроводу батька до досягнення дитиною повноліття не грунтується на нормах чинного законодавства. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Позивачем ОСОБА_1 не наведено правових підстав надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, не надано доказів про власні доходи, а також не надано підтвердження того, що до звернення в суд позивач зверталася до відповідача з проханням - вимогою надати доровільно таку згоду.

Суд зважає на те, що відповідач ОСОБА_3 має право спілкуватись з малолітнім сином та брати участь у його вихованні, а тимчасовий виїзд дитини за кордон зі строком на десять років поспіль позбавить його такої можливості.

Чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди одного із батьків (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди одного з батьків на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні.

Враховуючи вищенаведене суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 60, 84, 88, 212, 213, 214, 215, 224, 225, 226 ЦПК України, на підставі ст. 313 Цивільного кодексу України, Закону України "Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну громадян України", Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152 суд, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про надання дозволу на оформлення проїзного документу - паспорту для виїзду за кордон неповнолітнього громадянина України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди його батька ОСОБА_3, та надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України в Республіку Польща, Німеччину, Республіку Білорусь, Єгипет, Туреччину, Грецію, Кіпр, Болгарію, Чорногорію, Хорватію, Італію, Іспанію громадянину України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в супровіді матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення можна подати протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук