Справа № 509/238/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2017 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ в Одеській області про зняття заборони на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИВ :

23 січня 2017 року, представник позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції якого від 16.02.2017 р. просив суд, зняти заборону на нерухоме майно : житловий будинок за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 13, накладену державним нотаріусом Овідіопольської ДНК ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 05.07.2006 р. за реєстрованим номером обтяження 3420324, мотивуючи це рішенням державного реєстратора № 33296147 від 30.12.2016 р. про відмову у державній реєстрації права власності на вказаний обєкт нерухомого майна за позивачкою.

В судове засідання представник позивачки не з`явився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, однак надіслав до суду письмову заяву, в якій посилаючись на ст. 158 ЦПК України повністю підтримав позов, просив його задовольнити і слухати справу без його участі (а.с. 32,35).

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив, надіславши до суду заяву, в якій пославшись на зайнятість на роботі, просив суд розглянути справу без його участі (а.с. 34).

Дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно із ст.ст. 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які як і інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи : роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статями 386-393 ЦК України передбачено держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ст. 756 ЦК України, у випадку розірвання договору довічного утримання у звязку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обовязків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було їм передано і має право вимагати його повернення

Судом встановлено, що рішенням Овідіопольського райсуду Одеської області від 07.07.2016 р. в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, 3-тя особа Овідіопольська РДНК про розірвання договору довічного утримання відмовлено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір 551,20 грн. (а.с. 14-15).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.11.2016 р. була задоволена апеляційна скарга представника ОСОБА_1, рішення Овідіопольського райсуду Одеської області від 07.07.2016 р. скасоване, позов ОСОБА_1 задоволений, договір довічного утримання від 05.07.2006 р., укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 1157 грн.(а.с. 16-18).

Вищевказане рішення апеляційного суду Одеської області набрало законної сили 03.11.2016 р., та при зверненні позивачки до державного реєстратора для реєстрації свого права власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопльський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 13, остання отримала рішення про відмову у державній реєстрації прав № 33296147 ід 30.12.2016 р., в якому зокрема йдеться про те, що під час консолідованого пошуку інформації в Державному реєстрі речових прав та реєстрах до 2013 р. встановлено, що в ЄРЗВОНМ міститься інформація про заборону вищевказаного будинку, на який заявлено право, накладену державним нотаріусом Овідіопольської ДНК ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 05.07.2006 р. за реєстрованим номером обтяження 3420324 на підставі договору довічного утримання (реєстр. № 2603) від 05.07.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Овідіопольської ДНК ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 (а.с. 4-7).

Враховуючи вищевикладене, а саме набранням законної сили рішенням апеляційного суду Одеської області від 03.11.2016 р. про розірвання договору довічного утримання від 05.07.2006 р., укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позов слід задовольнити та зняти заборону на нерухоме майно : житловий будинок за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 13, накладену державним нотаріусом Овідіопольської ДНК ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 05.07.2006 р. за реєстрованим номером обтяження 3420324.

Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,169,208-209,213-215,218 ЦПК України, ст.ст. 316-320,321,328,386-393 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1. Позов ОСОБА_1 до Овідіопольської районної державної нотаріальної контори ГТУЮ в Одеській області про зняття заборони на нерухоме майно задовольнити ;

2. Зняти заборону на нерухоме майно : житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою : Одеська область, Овідіопольський район, смт. Великодолинське, вул. Ентузіастів, 13, накладену державним нотаріусом Овідіопольської ДНК ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 05.07.2006 р. за реєстрованим номером обтяження 3420324.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Гандзій Д.М.