Провадження №2/155/985/17
Справа №155/1690/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Чонки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Федонюк О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до Пустомитівської сільської ради Горохівського району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася з позовом до відповідача про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0237496 від 26 вересня 2017 року.

Мотивує свій позов тим, що 05 травня 2001 року помер її батько ОСОБА_2. Позивач є спадкоємицею майна померлого батька за заповітом, прийняла спадщину, однак оформити її в нотаріальному порядку не може, так як відсутні будь-які правовстановлюючі документи на спадкове майно. Просить визнати її право на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, однак в своїй заяві до суду позов підтримала повністю, просить визнати за нею право власності на спадкове майно, а справу слухати у її відсутність.

Представник відповідача Пустомитівської сільської ради Горохівського району Волинської області в судове засідання не зявився, однак в своїй заяві до суду позов визнав повністю, не заперечує щодо визнання за позивачем права власності на спадкове майно. Справу просить слухати у його відсутність.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України не здійснювалося.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.527 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.534 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР, чинного на момент виникнення правовідносин прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно заповіту, посвідченого секретарем Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області і зареєстрованого 26 січня 2001 року в реєстрі за №19 стверджується, що ОСОБА_2 належний їй житловий будинок заповіла ОСОБА_3, тобто позивачу.

Згідно з свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 помер 05 травня 2001 року.

З матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про народження, вбачається, що позивач ОСОБА_1 є дочкою померлого 05 травня 2001 року ОСОБА_2

Довідкою Городищенської сільської ради Луцького району Волинської області №345 від 29 червня 2017 року стверджується, що спадкоємцями майна за заповітом після смерті ОСОБА_2 є його дочка ОСОБА_1, тобто позивач, яка прийняла спадщину шляхом спільного проживання. Заповіт ОСОБА_2 не змінений і не скасований.

З відповіді Горохівської державної нотаріальної контори за №2087/01-09 від 31 жовтня 2017 року вбачається. що після померлого 05 травня 2001 року ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася.

З сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0237496 від 26 вересня 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності СС «Мир» розміром 2,14 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної частки в натурі (на місцевості).

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05 жовтня 2017 року стверджується, що ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно у звязку з тим, що видача свідоцтва про право на спадщину здійснюється нотаріусом відповідного нотаріального округу.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0-13 від 16 травня 2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Суд вважає, що неможливість позивача отримати свідоцтво про право на спадщину є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб'єктами цивільних та інших правовідносин.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, судом встановлено, що позивач після смерті свого батька ОСОБА_2 прийняла спадщину, а тому суд, з метою виконання волі спадкодавця, вважає, що слід встановити право ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0237496 від 26 вересня 2017 року.

Керуючись ст.ст.10, 60, 197, 212, 215 ЦПК України, ст.41 Конституції України, ст.ст.527, 534, 548, 549 ЦК УРСР, ст.392 ЦК України, п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судовому практику в справах про спадкування», суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 05 травня 2001 року, на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВЛ №0237496 від 26 вересня 2017 року.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Горохівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: /підпис/

Згідно з оригіналом:

Суддя Горохівського районного суду Чонка В.В.