Справа № 428/8743/17
15 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк
Сєвєродонецький міський суд Луганської області в складі головуючого судді Бароніна Д.Б., за участю секретаря Бондаренко І.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, -
ОСОБА_1 звернувся до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради, посилаючись на наступне.
ОСОБА_1 є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 23/71, на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 7928 від 12.12.1995 року. В спірній квартири зареєстровані відповідачі, колишня дружина та син позивача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які з квітня 2016 року не проживають без поважних причин. Збереження реєстрації відповідачів у належній позивачу квартирі змушує його нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг та перешкоджає її вільному користуванню та розпорядженню. У звязку із викладеним, позивач просив визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 71 будинку № 23 по вулиці Курчатова міста Сєвєродонецька Луганської області та зобовязати їх знятися з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав до суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та заперечував в частині задоволення позовних вимог щодо визнання неповнолітнього ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстрації.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього.
У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
В судовому засіданні було встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого старшим державним нотаріусом Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 7928 від 12.12.1995 року.
З копії рішення суду від 26.04.2017 року по справі № 428/9231/16-ц вбачається, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. При цьому суд встановив, що сторони перебували у шлюбі з 03.09.2003 року.
Тобто, вищевказана квартира була придбана позивачем до реєстрації шлюбу з відповідачем ОСОБА_2.
Згідно із копією довідки № 526, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 08 серпня 2017 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 23/71, зареєстровані позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишня дружина позивача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, (відповідач по справі), син позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, (відповідач по справі).
З Акту, затвердженого КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» 10 серпня 2017 року, встановлено, що відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 з квітня 2016 року по теперішній час. Вказаний акт підписаний представником КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» та двома сусідами з квартир № 72 та № 96.
Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Враховуючи вищевикладені норми, а також те, що відповідач ОСОБА_2, ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживають з квітня 2016 року без поважних причин, тобто більше одного року, то суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги позивача стосовно визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 71 будинку № 23 по вулиці Курчатова міста Сєвєродонецька Луганської області, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно висновку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про те, що Орган заперечує проти позбавлення неповнолітньої дитини права користування житловим приміщенням, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
По-перше, суд зазначає, що вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради взагалі не обґрунтований жодними фактичним обставинами справи або обставинами, які Орган встановив під час складання висновку. Загальне посилання на захист житлових прав дитини не є належним обґрунтуванням висновку.
По-друге, суд зазначає, що ані Конституція України, ані Конвенція про права дитини, ані Цивільний кодекс України (зокрема, статті 405, 406 вказаного Кодексу), ані Сімейний кодекс України, ані Житловий кодекс УРСР, ані Закон України «Про охорону дитинства», ані Закон України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» не встановлюють особливостей позбавлення дитини права користування житлом, яке вона набула як член сімї власника житла. Вказане право за своєю правовою природою є правом користування чужим майном (сервітутом) і позбавлення цього права відбувається в порядку статей 405, 406 ЦК незалежно від віку особи.
В матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачі беруть участь в оплаті витрат на комунальні послуги, з вимогами про вселення до спірного житлового будинку відповідачі не зверталися та будь-якої спеціальної домовленості між сторонами щодо тривалості проживання не було, а також відсутні докази того, що існували будь-які перешкоди у проживанні відповідачів в спірному будинку.
Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно зобовязання зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_4.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позивачем було сплачено судовий збір в загальній сумі 1280 грн. за дві вимоги немайнового характеру щодо визнання двох відповідачів такими що втратили право користування житловим приміщенням. Вказані вимоги було задоволено повністю, а тому суд вважає за необхідне стягнути з кожного відповідача по 640 грн. судових витрат на користь позивача.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 71 будинку № 23 по вулиці Курчатова міста Сєвєродонецька Луганської області.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування квартирою № 71 будинку № 23 по вулиці Курчатова міста Сєвєродонецька Луганської області.
Відмовити в решті позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1 суму судових витрат в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Копію заочного рішення надіслати відповідачам.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Б. Баронін