АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3633/17 Справа № 209/1717/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», третя особа - ОСОБА_3 про визнання договору факторингу нікчемним,

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2015 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час розгляду адміністративної справи №804/4242/15, де вона є третьою особою, ОСОБА_2 дізналась, що між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» без відома позивача було укладено договір факторингу №4 від 11 червня 2012 року, згідно умов якого право вимоги за кредитним договором №0 від 28 березня 2008 року та Іпотечним договором №0/1 від 28 березня 2009 року, укладених між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, перейшло до ТОВ «Кей-Колект». Вважає, що вказаний договір факторингу порушує права позивача як Позичальника валютного кредиту.

У звязку з чим, ОСОБА_2 просила суд визнати нікчемним договір факторингу від 11 червня 2012 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект», застосувати двосторонню реституцію - зобовязати ТОВ «Кей-Колект» повернути, раніше передані банком і прийняті фактором за договором факторингу від 11 червня 2012 року клієнту ПАТ «УкрСиббанк», а клієнта ПАТ «УкрСиббанк» зобовязати прийняти Договір про надання споживчого кредиту №0, укладений 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, Іпотечний договір №0/1 від 28 березня 2009 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на предмет іпотеки житловий будинок, №17 по вул. Слобідській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, а також, зобовязати ПАТ «УкрСиббанк» та боржника ОСОБА_2 визначити суму заборгованості за кредитним договором №0 від 28 березня 2008 року, призвести реструктуризацію кредитного договору на підставі та у відповідності з прийнятими законами України і продовжити виконання, за наведеними в належний стан умовами договору, їх виконання сторонами до повного погашення кредитних зобовязань.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 28 лютого 2017 року позовні вимоги в частині застосування двосторонньої реституцію - зобовязати ТОВ «Кей-Колект» повернути, раніше передані банком і прийняті фактором за договором факторингу від 11 червня 2012 року клієнту ПАТ «УкрСиббанк», а клієнта ПАТ «УкрСиббанк» зобовязати прийняти Договір про надання споживчого кредиту №0, укладений 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, Іпотечний договір №0/1 від 28 березня 2009 року, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 на предмет іпотеки житловий будинок, №17 по вул. Слобідській у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, а також, зобовязання ПАТ «УкрСиббанк» та боржника ОСОБА_2 визначити суму заборгованості за кредитним договором №0 від 28 березня 2008 року, призвести реструктуризацію кредитного договору на підставі та у відповідності з прийнятими законами України і продовжити виконання, за наведеними в належний стан умовами договору, їх виконання сторонами до повного погашення кредитних зобовязань було залишено без розгляду.

Щодо вимог про визнання договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» нікчемним, то рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року у задоволенні цих позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги та визнати оспорюваний договір факторингу нікчемним.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом встановлено, що 28 березня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладений договір №00 про видачу споживчого кредиту в розмірі 36500,00 доларів СІЛА, що еквівалентно на момент займу 184325,00 грн. для придбання нерухомості (п.1.4), строком кредитування до 29 березня 2027 року (п. 1.2.1), під процентну ставку 12,4% річних (п. 1.3.1), умов забезпечення кредиту (розділ 2) - застава нерухомого майна, а саме - домоволодіння №17 по вул. Слободській в м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області загальною площею 56,7 кв.м. на земельній ділянці площею 600 кв.м.

Відповідно до ст. ст. 1077, 1079 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» (Клієнт) та ТОВ «Кей-Колект» (Фактор) укладений Договір факторингу №4 (далі - договір факторингу), відповідно до умов якого Клієнт зобов'язується передати у власність фактору, а Фактор - прийняти Права Вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження Клієнта заплату та на умовах, визначених Договором. Обсяг (сума) Прав Вимоги станом на дату укладання Договору визначений у Додатку №1 до цього Договору.

Серед інших, в Додатку №1 зазначений кредитний договір №0 від 28 березня 2008 року, укладений між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2

Факт передачі Прав Вимоги засвідчується в Додатку №2 - Актом приймання передачі прав вимоги від 11 червня 2012 року.

Відповідно до умов Договору факторингу №4, а саме розділу «Визначення термінів» та розділу 2, сума фінансування - це сума, яка підлягає сплаті Фактором як фінансування Клієнта за цим договором під відступлення прав вимоги. Сума Фінансування визначається як сума цін відступлення Прав вимоги за кожним Первинним договором, зазначених у Додатку №1 до цього договору. Фактор здійснює перерахування Суми Фінансування одним платежем у безготівковій формі у ОСОБА_4 на рахунок Клієнта, зазначений у цьому договорі.

Меморіальний ордер № 08000914.34/VP від 11 червня 2012 року засвідчує факт розрахунків за Договором факторингу № 4 між ТОВ «Кей-Колект» та АТ «УкрСиббанк».

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені банком про відступлення прав вимоги, про що свідчать копії листів вих. № 12-21/15225 та вих. №12-21/15226 від 20 червня 2012 року.

Положеннями ст. ст. 203, 215, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року нікчемним, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, враховував наявні в матеріалах справи документи та виходив із того, що позивачем та її представником не було надано суду належних і допустимих доказів про те, що при укладенні ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» спірних договорів були порушені права та інтереси ОСОБА_2, як позичальника кредитних коштів на придбання нерухомості.

В своїй апеляційній скарзі, позивач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Так, апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не звернув увагу на явні порушення процедури та порядку складання, виконання сторонами умов договору факторингу №4 від 11 червня 2012 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк», які не відповідають нормам ЦК України.

Зокрема, серед доводів, якими ОСОБА_2 обґрунтовує свою апеляційну скаргу, є: відсутність належних доказів оплати за договором факторингу №4 від 11 червня 2012 року та відсутність акту приймання-передачі прав до договору факторингу.

Однак, колегія суддів не погоджується із такою позицією апелянта, оскільки такі доводи спростовують наявні в матеріалах справи як докази оплати договору факторингу (меморіальний ордер №08000914.34/VP від 11 червня 2012 року), так і акт приймання передачі прав вимоги від 11 червня 2012 року (Додаток 2).

Відповідно до п. 4.3 Постанови Національного банку України №254 від 18 червня 2003 року «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України, Банк веде облік меморіальних ордерів як в паперовому, так і в електронному вигляді.

Наявний в матеріалах справи меморіальний ордер №08000914.34/VP від 11 червня 2012 року, роздрукований із електронної банківської системи обліку, містить всі необхідні реквізити, тож є належним доказом факту розрахунку між ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» за договором факторингу №4 від 11 червня 2012 року та що не заперечується самими сторонами вказаного договору.

Щодо посилань апелянта на висновок судово-економічної експертизи №1454/1455-16 від 24 листопада 2016 року, то слід зазначити, що Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 травня 1997 року №8 «Про судову експертизу в кримінальних та цивільних справах» розяснено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що такий документ не має насамперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й обєктивному розгляді всіх обставин справи в сукупності.

Крім того, як зазначив сам експерт в висновку судово-економічної експертизи №1454/1455-16 від 24 листопада 2016 року, витребувані необхідні документи для повного дослідження, експерту так надані і не були, що вже дає підстави вважати вказаний висновок не повним та таким, який підлягає оцінці суду у відповідності до всіх інших доказів у справі.

Також, апелянт не зазначає які саме невизнані чи оспорювані її цивільні права були порушенні відповідачами при укладенні договору факторингу, та чим вказаний договір факторингу впливає на виконання нею свого основного зобовязання по поверненню коштів за кредитним договором №0 від 28 березня 2008 року.

Сторони спірного договору факторингу, ТОВ «Кей-Колект» та ПАТ «УкрСиббанк» вважають договір дійсним, умов його не оскаржують, що свідчить про відсутність між ними спору, обовязків і прав божників, в тому числі і ОСОБА_2 не змінювали, тож інтересів позивача не порушували.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 28 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5