Справа № 591/2396/17
Провадження № 2/591/1722/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Зарічний районний суд м. Суми в складі:

головуючого: судді Бурда Б.В. при секретарі: Сітало Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Сумської міської ради, Департамент забезпечення ресурсних платежів, третя особа: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Служба у справах дітей Сумської міської ради про визнання приватизації квартири недійсною, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач свої вимоги мотивує тим, що після її одруження її сина ОСОБА_4 та ОСОБА_2, остання зі своєї донькою ОСОБА_3 вселилася та стала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1. 11 липня 2005 року у її сина народилася донька ОСОБА_5. 14 січня 2010 оку у період спільного проживання, усі повнолітні особа, які були зареєстровані у спірній квартирі, звернулися до органу приватизації із заявою про приватизацію квартири до якої додали довідку про склад сімї. У продовж місяця їх заява не була розглянута, усі необхідні для приватизації квартири документи, ними подані не були та відповідне рішення не було прийняте, а тому вона вважає зо приватизація не відбулася. В той же час, відповідач без погашення їх житлових чеків вніс подання про передачу їм у власність квартири в порядку приватизації та виготовив свідоцтво про право власності на житло. Вважає, що відповідачами протиправно видане подання №235 від 28.04.2010 року та безпідставно виготовлене свідоцтво про право власності на житло, а тому просить визнати недійсним вказане свідоцтв про право власності на житло від 29 квітня 2010 року.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. Позивач пояснила суду, що поки всі жили разом та все було добре, вона запропонувала подати заяву на приватизацію. Ніхто не заперечував проти того, щоб діти також брали участь у приватизації квартири. Пояснила, що подавати заяву ходили вона, її син ОСОБА_4 та ОСОБА_2. Зазначила, що вона не хоче щоб ОСОБА_2 зі своєю донькою від першого шлюбу мешкала у спірній квартирі. Пояснила, що ОСОБА_2 з дітьми не проживає у квартирі з літа 2013 року, до того часу постійно мешкали у цій квартирі.

Представник відповідачів заперечила та пояснила, що заява про приватизацію була подана 08.04.2010 року та зареєстрована за №207, усі документи необхідні для розгляду заяви були подані. Рішення про передачу квартири на підставі вказаної заяви прийнято у межах визначеного законом строку. Оригінал свідоцтва на руки виданий власникам не був, оскільки процес приватизації не завершений. Однак житло вибуло з комунальної власності, у звязку з набуттям права власності на квартиру родиною ОСОБА_2. Просить відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_2, яка дії також в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_5, а також її представник позов заперечили та зазначили, що усі зареєстровані у квартри повнолітні особи виявили бажання приватизувати квартиру та з дотриманням вимог закону подали заяву та усі необхідні документи. Приватизацією квартири жодним чином не порушені права позивача, а позов поданий з метою позбавлення житла ОСОБА_2 та її неповнолітніх дітей. Вважають, що позивачем попущений строк позовної давності. ОСОБА_2 також пояснила, що не живе у спірній квартирі з дітьми з 2013 року. Копію свідоцтва вона отримала у 2015 році, але зареєструвати його та отримати оригінал вона не може самостійно без інших учасників приватизації.

ОСОБА_4 та служба у справах дітей СМР повідомлені про час та місце розгляду справи, але до суду не прибули, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши сторін та їх представників, дослідивши фактичні обставини справи у межах заявлених позовних вимог та перевіривши їх доказами наданими сторонами, вважає позов не обґрунтованим з огляду на таке.

Судом встановлено, що позивач та третьої особи зареєстровані у ІНФОРМАЦІЯ_2 (до перейменування вулиця ОСОБА_6), 19 та проживали у такому складі, що найменше до літа 2013 року.

Як вбачається з пояснень позивача в 2010 року зі її пропозицією та згодою усі зареєстрованих повнолітніх мешканців квартири (її, ОСОБА_4 та ОСОБА_2В.) вони звернулися до органу приватизації з заявою про передачу їм та двом неповнолітнім дітям, які також зареєстровані у спірній квартирі, у власність в поряд приватизації займаного ними житлового приміщення окремої квартири АДРЕСА_1.

З копії заяви (а.с. 10) вбачається, що наймач квартири ОСОБА_1 звернулася із письмовою заявою про передачу в приватну спільну часткову власність в рівних частках її сімї займаного житла. Вказано заява була підписана позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, датована 14.01.2010 року, але зареєстрована в органі приватизації 08.04.2010року за № 207.

До вказаної заяви були додані Довідка про склад сімї (а.с. 10 зв бік), відповідно до якої у спірній квартирі рахується зареєстрованими пять осі: на позивач (наймач) та члени її сімї син ОСОБА_4, невістка ОСОБА_2 онука ОСОБА_3 Онука ОСОБА_5; довідки про невикористання житлових чеків ОСОБА_2 (а.с. 89,90) та технічний паспорт на квартру виготовлений 03.12.2009 року (а.с. 87)

На підставі вказаної заяви наймача та доданих документів, органом приватизації Сумської міської ради Управлінням обліку, розподілу та приватизації житла за №235 28 квітня 2010 року видане виготовлене подання про передачу вказаної квартири у спільну часткову власність позивача та 3-їм особам. (а.с. 9). Додатком до вказаного подання є розрахунки площі квартири, що безоплатної передаються (а.с. 88).

На підставі вказаного подання 29 квітня 2010 року виконавчим комітетом Сумської міської ради видане відповідне Свідтцво про право власності на житло за яким квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 1/5 частка, ОСОБА_4 1/5 частка, ОСОБА_2 1/5 частка, ОСОБА_5 1/5 частка, ОСОБА_3 15/5 частка. (а.с. 9 зв бік)

Згідно зі статтею 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Передача квартир у власність громадян оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення .

Таким чином, для участі в приватизації необхідно дотримання двох умов: постійне проживання у приміщенні, яке підлягає приватизації та його особисте звернення до органів приватизації.

Згідно з п.п.17, 18 зазначеного Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім'ї на умовах найму квартиру(будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі. Прийняті документи реєструються органом приватизації в окремому журналі.

Наведені вище норми вказують на те, що участь у приватизації житла мають право брати особи, які на законних підставах вселилися та проживають у житловому приміщенні, що підлягає приватизації.

Виходячи з аналізу змісту Закону у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію.

Законність вселення, проживання та реєстрації позивача та 3-їх осіб у спірну квартиру в ході розгляду даної справи ніким не заперечувалася. Доказів щодо незаконності вселення 3-їх осіб у спірну квартиру та реєстрації їх місця проживання за даної адресою суду не надавалося.

З наданих суду довідок (а.с. 12, 60-62, 89,90) вбачається, що позивач та 3-ї особи приватизації чеки на приватизацію житла не використали, а тому позивач та 3-ї особи мають право на безкоштовну передачу їм житла в порядку приватизації.

Як встановлено судом, органом приватизації СМР прийнято подання №235 від 28 квітня 2010 року про приватизацію і передання в приватну спільну часткову власність позивачу та 3-їм особам квартири АДРЕСА_2. Вказане рішення прийняте у місячний термін з дня подання відповідної заяви наймача та членів його сімї.

Вказаним подання визначений обовязок КП «Сумського міського БТІ» оформити свідоцтво про право власності на житло у десятиденний строк.

Посилання позивача в обґрунтування свого позову на те, що невикористані житлові чеки учасників приватизації та не зареєстроване право власності на житло, не заслуговує на увагу.

Як встановлено судом, на даний час процедура передачі квартири у власність позивачу та 3-їм особам не завершена, свідоцтво про право власності на квартиру на їх імя не видане та відповідно не зареєстроване право власності через погіршення відносин між повнолітніми особами, які подали заяви про приватизацію житла.

Наведений вище висновок суду підтверджується поясненнями ОСОБА_2 та фактом звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про визнання ОСОБА_2 та неповнолітньої ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщення у спірній квартирі.

Як зазначила позивач у судовому засіданні, вона не бажає, щоб колишня невістка зі своєю неповнолітньою донькою мешкали у її квартирі та мали право користуватися нею.

Суд зазначає, що ухилення осіб, на імя яких здійснено приватизацію житла, від отримання у встановленому законом порядку Свідоцтва про право власності на житло з погашенням житлових чеків, не свідчить про незаконність дії органу приватизації при прийнятті рішення про передачу житла у власність в порядку приватизації.

При цьому суд зазначає, що навіть позивач в судовому засіданні зазначила, що рішення про спільне звернення до органу приватизації з приводу передачі у спільну власність квартири на усіх зареєстрованих у ній осіб, прийняла саме позивач, яка запропонувала це зробити.

Відповідно до ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Оцінюючи у сукупності наведені вище обставини, суд приходить до переконання, що заявлені вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а відтак у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю вимог.

Рішення суду може бути оскаржено сторонами до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення суду (для осіб, що не були присутні при проголошення рішення, в той же строк з часу вручення копії рішення) апеляційної скарги.

Суддя