АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 6-234/11Головуючий у 1-й інстанції Тиха І.М.
Провадження № 22-ц/789/1342/17 Доповідач - Храпак Н.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Храпак Н.М.

суддів - Дикун С. І., Парандюк Т. С.,

при секретарі - Коваль О.І.

з участю ОСОБА_1 та представника Тернопільського міського відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2011 року по справі за поданням другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

В С Т А Н О В И Л А:

Старший державний виконавець другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

В обґрунтування вказаного подання зазначає, що 15 жовтня 2010 року на виконання у другий відділ Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області надійшов виконавчий лист Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №2-к.2 від 16 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 815 (вісімсот п'ятнадцять) гривень 21 копійки. Актом державного виконавця від 01 лютого 2011 року боржнику нарахована заборгованість по сплаті аліментів у сумі 68 793 (шістдесят вісім тисяч сімсот дев'яносто три) гривні 19 копійок.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2011 року подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3 до виконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 815 (вісімсот п'ятнадцять) гривень 21 копійки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, посилаючись на те, що судом було неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на доводи, викладені в ній і пояснив, що періодично, за допомогою міжнародної системи переказів, висилав стягувачу аліменти на утримання сина, тим самим погашаючи борг. У даний час в суді на території ОСОБА_5 слухається справа з приводу спірних аліментів, проте він позбавлений можливості захисту в суді, оскільки обмежений у праві виїзду за кордон.

Представник Тернопільського міського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області ОСОБА_2 у судовому засіданні апеляційної скарги не визнав, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

Задовольняючи подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки даний висновок не відповідає дійсним обставинам справи та порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ч.1 ст. 6 вказаного Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - ухилення громадянина України від виконання ним зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Під поняттям "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які не залежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

В силу ст.13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи, або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Зі змісту наведених норм вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України можливе лише за умов ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього за рішенням суду або Законом України Про виконавче провадження.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у другому відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області знаходиться виконавчий лист № 2-к-2 Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 червня 2009 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 815 (вісімсот п'ятнадцять) гривень 21 копійки, що згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 350 (триста п'ятдесят) польських злотих, щомісячно починаючи з 20 січня 2004 року (а.с. 31).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставин, які є предметом посилання державного виконавця у поданні про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Обов'язок доказування факту ухилення боржника від виконання зобов'язань, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, покладається в даному випаду на орган державної виконавчої служби, який звертається до суду із відповідним поданням.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Отже, в контексті вищезазначених норм права, державний виконавець повинен був довести факт свідомого ухилення ОСОБА_1 від виконання судового рішення.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

Саме самостійне невиконання боржником зобов'язань протягом строку, вказаного державним виконавцем в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

З представлених суду документів не вбачається, що з моменту відкриття виконавчого провадження від 10 жовтня 2010 року до вересня 2011 року державним виконавцем вчинялися будь-які виконавчі дії, спрямовані на виконання судового рішення. Окрім того, як ствердив у судовому засідання ОСОБА_1, що періодично, за допомогою міжнародної системи переказів, висилав стягувачу аліменти на утримання сина, про що представив державному виконавцю квитанції.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що відсутні підстави вважати, що боржник ОСОБА_1 ухилявся від виконання обов'язку, покладеного на нього судовими рішеннями.

Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише при наявності достатніх на це підстав.

Свобода пересування гарантована ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, частина друга якої передбачає: Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. При чому згідно з частиною 3 указаної статті це на здійснення цього права не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У справі Гочев проти Болгарії (Gochev v. Bulgaria від 26.11.2009 року) Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати одразу трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам'ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості.

З огляду на вищенаведене можна дійти висновку, що тимчасове обмеження у праві виїзду боржника без встановлення факту ухилення від виконання зобов'язань не буде відповідати одному із критеріїв, визначених ст. 2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, за яких обмеження права на свободу пересування може бути виправдане.

Доказів того, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання судового рішення державним виконавцем не наведено і в судовому засіданні не було здобуто.

Таким чином, при постановлені ухвали, судом першої інстанції не було з'ясовано всі обставини справи та не враховано положення Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, а саме не перевірено факт ухилення боржника від виконання зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням та, чи були вжиті державним виконавцем всі заходи для забезпечення виконання судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції є такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню і постановленню нової - про відмову в задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 вересня 2011 року - скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні подання другого відділу Державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6