УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ГоловуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І.,Кадєтової О.В.,
Карпенко Г.І.,Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_6, третя особа - Львівське комунальне підприємство «Центральне», про зобов'язання вчинити певні дії, за касаційними скаргами ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, на рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради(далі - Галицька РА ЛМР) звернулася до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що відповідач є власником квартири АДРЕСА_1.

23 грудня 2011 року Галицькою РА ЛМР прийнято розпорядження № р-627 «Про демонтаж самовільно влаштованого балкону до квартири АДРЕСА_1», яким зобов'язано ОСОБА_6 за власні кошти демонтувати самовільно влаштований балкон до квартири та привести балкон загального користування до попереднього стану. Однак, відповідач не виконав вказаного розпорядження, на неодноразові попередження не реагує.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд зобов'язати відповідача за власні кошти демонтувати самовільно влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1 та привести балкон загального користування до попереднього стану.

Рішенням Галицького районного суду Львівської області від 1 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 25 вересня 2014 року, позов Галицької РА ЛМР залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року зазначені судові рішення залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року рішення Галицького районного суду Львівської області від 01 квітня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі голова адміністрації Галицької районної адміністрації Львівської міської ради просить скасувати судове рішення апеляційного суду, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_6, що підтверджується довідкою з місця проживання про склад ciм'ї та прописку, виданою ЛКП «Центральне» від 10 травня 2012 року, а також свідоцтвом № Г-26329 від 11 червня 2004 року про право власності на квартиру.

Відповідно до витягу iз протоколу № 18 засідання міжвідомчої комісії Галицького району від 01 листопада 2011 року та розпорядження Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № р-627 від 23 грудня 2011 року «Про демонтаж самочинно влаштованого балкону до квартири АДРЕСА_1», ОСОБА_6 зобов'язано за власні кошти демонтувати самочинно влаштований балкон до квартири АДРЕСА_1 та привести балкон загального користування до попереднього стану.

Із звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 20 березня 2014 року, затвердженого ПП «Малахіт» встановлено, що прибудова веранди до квартири АДРЕСА_1 відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, а проводити демонтаж цієї прибудови недоцільно, у зв'язку з тим, що демонтажні роботи непередбачувані i можуть привести до руйнування конструктивних елементів основного будинку. Також, вказана прибудова не обмежує можливість використання за призначенням даного будинку іншими співвласниками, у зв'язку з тим, що влаштована в торці балкону на 2-му поверci 3-х поверхового житлового будинку зi сторони внутрішнього подвір'я, до стін квартири № 3, i не порушує прав інших співвласників в користуванні i можливості проведення ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності.

Відповідно до заяви мешканців будинку АДРЕСА_1, вони не заперечують щодо розширення кв. № 3 за рахунок балкону загального користування, який примикає до даної квартири.

Відповідно до ч. 2 ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 100 Житлового кодексу Української РСР, переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. У разі відмови наймодавця, наймача або членів його сім'ї у згоді на переобладнання чи перепланування жилого приміщення, спір може бути вирішено в судовому порядку, якщо на переобладнання чи перепланування є дозвіл виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів. Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Згідно зі ст. 152 ЖК України, переобладнання і перепланування жилого будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пунктом 1.4.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, передбачено, що власник, наймач (орендар) жилого будинку, жилого чи нежилого у жилому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану лише у випадку, якщо це призводить до порушення конструктивних елементів або зacoбів протипожежного захисту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що зі звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об'єкта від 20 березня 2014 року, затвердженого ПП «Малахіт», видно, що прибудова веранди до квартири АДРЕСА_1 відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам. Проводити демонтаж цієї прибудови недоцільно, у зв'язку з тим, що демонтажні роботи непередбачувані і можуть привести до руйнування конструктивних елементів основного будинку.

Також, вказана прибудова не обмежує можливість використання за призначенням даного будинку іншими співвласниками, у зв'язку з тим, що влаштована в торці балкону на 2-му поверсі 3-х поверхового житлового будинку зі сторони внутрішнього подвір'я, до стін квартири № 3, і не порушує прав інших співвласників в користуванні і можливості проведення ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності, що відповідає п. 4 ст. 357 ЦК України.

Відповідачем при здійсненні реконструкції квартири було дотримано усіх необхідних державних будівельних норм, із дотриманням санітарного та протипожежного законодавства.

Зазначена реконструкція була проведена за згодою мешканців даного будинку, була спрямована на поліпшення стану будинку в цілому, може експлуатуватись без жодних застережень, а також влаштований до згаданої квартири балкон був наявний і до такого влаштування.

Окрім того, представник позивача в судовому засіданні суду першої інстанції не зміг пояснити, як можна одночасно демонтувати балкон та привести балкон загального користування до попереднього стану.

Такі висновки судів попередніх інстанцій були предметом перевірки у суді касаційної інстанції та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2015 року, зазначені вище судові рішення залишено без змін, а тому доводи касаційної скарги Галицької районної адміністрації Львівської міської ради не дають підстав для скасування ухвали апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року.

Розглядаючи дану цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7, яка не брала участі у справі, апеляційний суд вірно зазначив, що позивачем була Галицька районна державна адміністрація ЛМР, яка звертаючись з даними позовними вимогами посилалася на норми ст. 152 ЖК України та жодних доказів на підтвердження порушень прав інших осіб, в тому числі ОСОБА_7, до суду першої інстанції подано не було.

Посилання представника ОСОБА_7, на долучений до апеляційної скарги, висновок експерта з технічного дослідження від 30 жовтня 2015 року Львівського філіалу «НДІПРОЕКТРЕКОНСТРУКЦІЯ», згідно якого забудова балкону виконана з порушенням вимог ДБН, не може бути підставою для скасування судових рішень судів попередніх інстанцій, оскільки спір зазначених обставин не стосувався та у суді першої інстанції він не досліджувався.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що обставини, на які посилалася ОСОБА_7 в апеляційній скарзі стосуються лише її прав, зокрема права користуватись спільним балконом, а також інших порушених прав, зокрема тих, які зазначені у долученому до апеляційної скарги технічному висновку від 30 жовтня 2015 року щодо проведення обстеження квартири № 2 та конструкцій будинку на АДРЕСА_1 а отже може бути самостійним способом захисту прав співвласника спрямованих на усунення цих порушень.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги представника ОСОБА_7, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_7, в інтересах якої діє ОСОБА_8, та Галицької районної адміністрації Львівської міської ради відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 01 квітня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова