Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.11.2017 Справа №607/6377/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., за участю секретаря судового засідання Зубко О.Я., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій у зв»язку із невиконанням умов контракту, -

в с т а н о в и в:

Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів в сумі 47850.00 грн. в якості штрафних санкцій у зв»язку із невиконанням умов трудового контракту №179-ОС від 25.01.2016 року.

В обґрунтування своїх вимог позивачем зазначено, що 25.01.2016 року між ним та відповідачем було укладено трудовий контракт №179-ОС терміном на три роки. З метою забезпечення виконання умов контракту між сторонами було укладено також договір про підготовку(перепідготовку) працівника від 25.01.2016 року, за яким позивач взяв на себе обов»язок оплатити навчання та професійну підготовку відповідача з метою виконання ним своєї трудової функції на посаді апаратника, а останній зобов»язався використовувати набуті знання та навички під час трудової діяльності у позивача на протязі не менше 3-х років з моменту завершення навчання. Однак, всупереч умов контракту, відповідач з 21.03.2016 року припинив виконання своїх трудових обов»язків та перестав виходити на роботу, що підтверджується відповідними актами про відсутність працівника на робочому місці. Враховуючи те, що умовами укладеного сторонами контракту від №179-ОС від 25.01.2016 року чітко визначено випадки розірвання контракту за ініціативою працівника, а п.9.8 контракту та договором про підготовку передбачені санкції до працівника, який достроково розірвав контракт з власної ініціативи, у виді штрафу у розмірі заробітної плати помноженого на весь невідпрацьований період, а також відшкодування частини витрат на навчання пропорційно невідпрацьованій кількості місяців, позивачем нараховано штрафні санкції у сумі 47850.00 грн., виходячи із розрахунку мінімальної заробітної плати у розмірі 1450 грн. та невідпрацьованого ОСОБА_2 періоду, який становить 33 місяці. Із врахуванням наведеного позивач просить суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В ході судового розгляду справи позивачем подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить розірвати трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ініціативи відповідача на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_2 вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків-21.03.2016 року. Застосувати до ОСОБА_2 наслідки безпідставного розірвання контракту та стягнути з нього грошові кошти в розмірі 47850,00 грн. у зв»язку із невиконанням умов контракту.

06.11.2017 року позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати з ініціативи відповідача на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_2 вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків-21.03.2016 року.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, викладені у заяві про зменшення вимог, підтримала із мотивів, викладених в позовній заяві та просить позов задовольнити, трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвати з ініціативи ОСОБА_2, на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_2 вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків-21.03.2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про часткове визнання позовних вимог. Просить позов задовольнити, трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між ним та ФОП ОСОБА_1 розірвати з його ініціативи, на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Датою його звільнення вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків за контрактом -21.03.2016 року.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 25.01.2016 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений трудовий контракт №179-ОС, предметом якого є трудові відносини в межах, визначених цим Контрактом посадових обов»язків між Працівником і Роботодавцем. Термін дії даного контракту встановлено до 24.01.2019 року.

Наказом ФОП ОСОБА_1 № 179-ОС від 25.01.2016 року ОСОБА_3 прийнятий на посаду апаратника з 25.01.2016 року, на основне місце роботи з окладом згідно штатного розпису.

Того ж дня, 25.01.2016 року сторонами підписано договір про підготовку(перепідготовку) працівника №179-ОС, відповідно до якого відповідач з метою підвищення професійної кваліфікації та забезпечення виконання своїх трудових обов»язків на посаді апаратника, зобов»язався пройти відповідне навчання, а позивач взяв на себе обов»язок оплатити вартість навчання.

Відповідно до наданих позивачем актів №21/03 від 21.03.2016 року, №22/03 від 22.03.2016 року, №23/03 від 23.03.2016 року ОСОБА_2 у вказані дні в період з 09.00 год. до 18.00 год. був відсутній на робочому місці за місцем праці- пункт прийому за адресою: м. Тернопіль, вул. Збаразька,39. Зазначене підтверджується також табелем обліку робочого часу за березень 2016 року, наданим ФОП ОСОБА_1, з якого слідує, що відповідач ОСОБА_2 починаючи з 21.03.2016 року був відсутній за місцем роботи.

08.04.2016 року за вих.№8/08 позивачем направлено ОСОБА_2 вимогу з»явитися на робоче місце та вказати причини відсутності, а у випадку небажання продовжувати виконувати свої трудові обов»язки за контрактом №179-ОС від 25.01.2016 року сплатити штрафні санкції у сумі 45474,00 грн.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Пунктами 9.3,9.5 трудового контракту №179-ОС від 25.01.2016 року передбачено, що про своє бажання достроково припинити цей контракт сторони повинні попередити одна одну не пізніше, ніж за два тижні до бажаної дати розірвання договору у письмовій формі. Контракт може бути достроково розірваний за ініціативою працівника тільки з поважних причин: важкої, тривалої хвороби та фізичної неможливості виконувати покладені обов»язки; інвалідності; порушення роботодавцем своїх зобов»язань за контрактом.

У відповідності до п.9.8 контракту до працівника, який безпідставно розірвав контракт можуть бути застосовані санкції у відповідності до умов контракту і пред»явлення вимог щодо відшкодування збитків, по»язаних з невиконанням працівником своїх професійних посадових обов»язків в результаті звільнення, а саме штраф у розмірі заробітної плати, передбаченої уп.4.1 договору помножений на весь невідпрацьований період.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16.05.2017 року у задоволенні позову ОСОБА_2 про часткове визнання недійсним трудового контракту №179-ОС від 25.01.2016 року відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 10.07.2017 року вказане рішення суду змінено в частині правового обґрунтування відповідності положень трудового контракту, укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1, нормам трудового законодавства. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Зазначеним рішенням апеляційної інстанції, зокрема встановлено, що п.9.8 укладеного між сторонами у справі трудового контракту №179-ОС від 25.01.2016 року є недійсним в силу ст.9 КЗпП України та п.5 Положення про порядок укладання контрактів при прийняття(найманні) на роботу працівників і не потребує визнання його таким у судовому порядку.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 21.03.2016 року з власної ініціативи припинив виконання трудових обов»язків згідно контракту №179-ОС від 25.01.2016 року, укладеного із ФОП ОСОБА_1

У відповідності до п.8 ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, є зокрема підстави, передбачені контрактом.

За таких обставин, суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до переконання про обґрунтованість позовних вимог ФОП ОСОБА_1 та вважає, що їх слід задовольнити, розірвати трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ініціативи ОСОБА_2, на підставі п.8 ст.36 КЗпП України. Датою звільнення ОСОБА_2 вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків за контрактом-21.03.2016 року.

Крім цього, зважаючи на вимоги ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача 551,20 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись статтями 3, 43 Конституції України, статтями 4, 10, 11, 60-62, 88, 209, 212-215, 223, 294, 367 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 21, 36 Кодексу законів про працю України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити.

Розірвати трудовий контракт №179-ОС від 25.01.2016 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ініціативи ОСОБА_2, на підставі п.8 ст.36 КЗпП України.

Датою звільнення ОСОБА_2 вважати дату фактичного припинення виконання ним трудових обов»язків за контрактом №179-ОС від 25.01.2016 року, укладеним із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 - 21 березня 2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2(м. Тернопіль. вул. Злуки, 29/14, ідентифікаційний номер:НОМЕР_1) в користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1( м. Тернопіль, вул. Пушкіна,5/100, ідентифікаційний номер:НОМЕР_2) 551,20 гривень сплаченого судового збору.

Копію рішення направити особам, які брали участь у справі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_4