№ провадження 2/646/388/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2017 року м. Харків

Червнозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Шелест І.М., за участю секретаря - Волошко К.І., Ушакової Г.В., редставника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника відповідача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Прватбанк» в особі філії Харківського регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання правовідносин за договором поруки припиненим, -

в с т а н о в и в :

22.09.2016 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до відповідача ПАТ КБ «Приватбанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання договору поруки припиненим. В обґрунтування позову зазначив, що 26 серпня 2005 року між сторонами укладено договір поруки № 1 від 26.08.2005 у забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № HAU2GF012 700 02, відповідно до якого була відкрита кредитна лінія на наступні суми: 9000 доларів США на купівлю квартири та 1938, 22 доларів США на страхові платежі, у випадку їх несплати. Із сплатою 1,33% на місяць (15,96% річних) та комісії у розмірі 0,16 % від суми наданого кредиту, з терміном повернення 25 серпня 2020 року. У квітні 2016 позивач звернувся до відповідача за отриманням своїх депозитних вкладів, але отримав відповідь у якій дізнався, що є поручителем і несе солідарну відповідальність за заборгованість по кредиту, яку має ОСОБА_5 Отримавши розрахунок заборгованості позивач зясував, що обсяг відповідальності перед відповідачем була значно збільшено, без погодження з ним. Умовами Договору поруки (п.1) передбачалась сплата відсотків у розмірі 1,33 % на місяць (15,96% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в односторонньому порядку, не повідомивши позивача, що є порушенням п. 5 Договору поруки, з 25.09.2006 року по 31.08.2012 збільшив відсоткову ставку з 15,96 % до 42 % річних, ті ж самі дії були проведені з 24.09.2013 по 26.05.2014, також з 31.07.2014 по 13.02.2015. Хоча у розрахунку чітко видно, що кредит сплачувався своєчасно, проценти також, навіть пеня не нараховувалась. Про вчинення вказаних змін істотних умов кредитного договору позивача не було повідомлено і згоду на зміну істотних умов кредитного договору позивач як поручитель не надавав. З урахуванням наведеного, збільшено обсяг відповідальності позивача як поручителя, третьої особи ОСОБА_5, у зв'язку з чим позивач, вважаючи договір поруки припиненим, просив суд припинити вказані правовідношення поруки.

Крім того, у клопотанні від 18.01.2017 представник позивача просив врахувати правову позицію, яку висловив Верховний Суд України в постанові від 14.09.2016 справа № 6-1451цс16, щодо непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, зазначив, що крім наведених у позові підстав припинення договору поруки між сторонами, ще є рішення Люботинського районного суду Харківської області від 11.02.2016, яке набрало чинності та згідно якого у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU2GF01270002 від 26 серпня 2005 року відмовлено в повному обсязі з підстав того, що ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні права вимоги за даним кредитним договором, які відступлені Приватбанком на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун», яка знаходиться в м. Лондон, Великобританія та є надалі єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором з 19 лютого 2007 року. ПАТ КБ «Приватбанк» уповноважений компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун» на прийом платежів від ОСОБА_5 для зручності розрахунків.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Зазначила, що змін відсоткової ставки не було, згідно розрахунку заборгованості за кредитом від 15.01.2016 основному боржнику ОСОБА_5 було нараховано відсотки за відсотковою ставкою 15,96 % річних (1,33% річних) на суму поточної заборгованості за кредитом (в розрахунку заборгованості ко«онка "залишок поточної заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), а також у розмірі 42 % річних (3,5 на місцяь) на суму простроченої заборгованості за кредитом, що повністю відповідає умовам кредиту. Тому підстав для задоволення позовних вимог немає.

Третя особа ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 серпня 2005 року між відповідачем ПАТ КБ «Приват Банк» та третьою особою ОСОБА_5 укладено кредитний договір № HAU2GF01270002, відповідно до якого була відкрита кредитна лінія на наступні суми: 9000 доларів США на купівлю квартири та 1938, 22 доларів США на страхові платежі, у випадку їх несплати. Із сплатою 1,33% на місяць (15,96% річних) та комісії у розмірі 0,16 % від суми наданого кредиту, з терміном повернення 25 серпня 2020 року.

У виконання вказаного договору між сторонами ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 26 серпня 2005 року укладено договір поруки № 1, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобов'язався відповідати перед кредитором - ПАТ КБ «Приват Банк» за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник ОСОБА_5 в повному обсязі таких зобов'язань (а.с. 5-6).

Відповідно до п. 13 договору поруки зміни і доповнення за цим договором вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді шляхом укладення відповідно додаткової угоди.

У квітні 2016 позивач звернувся до відповідача за отриманням своїх депозитних вкладів, але отримав відповідь у якій дізнався, що є поручителем і несе солідарну відповідальність за заборгованість по кредиту, яку має ОСОБА_5 (а.с. 11).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, станом на 13.02.2015 Умовами Договору поруки (п.1) передбачалась сплата відсотків у розмірі 1,33 % на місяць (15,96% річних) на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в односторонньому порядку, не повідомивши позивача, що є порушенням п. 5 Договору поруки, з 25.09.2006 року по 31.08.2012 збільшив відсоткову ставку з 15,96 % до 42 % річних, ті ж самі дії були проведені з 24.09.2013 по 26.05.2014, також з 31.07.2014 по 13.02.2015.

З наданого розрахунку заборгованості за вказаним договором станом на 13 лютого 2015 року, вбачається, що з 26 серпня 2005 року по 31 серпня 2006 року включно процентна ставка за користування кредитом становила 15,96 % річних (а.с. 7-10), що було погоджено банком та позичальником ОСОБА_5 в умовах кредитного договору.

Проте, з 25.09.2006 року по 31.08.2012 процентна ставка за користування кредитом змінена, і з цього часу вона становить 42,0% річних. Ті ж самі дії були проведені з 24.09.2013 по 26.05.2014, також з 31.07.2014 по 13.02.2015 (а.с. 7-10).

Отже, банком самостійно збільшено обсяг відповідальності, у тому числі поручителя.

Згідно зі ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5 припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Відповідно до правової позиції Верховного Суд України від 25 вересня 2013 року у справі № 6-97цс13 за змістом частини першої статті 559 Цивільного кодексу України до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання, здійснені без згоди поручителя, які призвели до збільшення обсягу відповідальності останнього, зокрема: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

У зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав для покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком і тягне припинення поруки.

Згода поручителя на збільшення обсягу його відповідальності має бути очевидною і наданою в спосіб, передбачений договором поруки. Надання згоди учасником товариства з обмеженою відповідальністю, який є одночасно поручителем, на збільшення процентної ставки за наданим товариству кредитом без дотримання зазначених вище вимог не свідчить про надання ним згоди на збільшення обсягу своєї відповідальності як поручителя і тягне за собою припинення поруки (правова позиція Верховного Суд України від 05 червня 2013 року у справі 6-43цс13).

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Крім того, позивач посилається на ч. 4 ст. 559 ЦК України, якою передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Згідно п. 11 дослідженого вище судом договору поруки від 26.08.2005 року, договір поруки вступає в силу з моменту його підписання та дії до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Крім того, п. 12 договору поруки, порука за цим договором припиняється після спливу 5 років з дня настання строку повернення кредиту за кредитним договором.

Таким чином, судом встановлено, що договором поруки передбачено припинення поруки після повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Так, відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 14.09.2016 непредявлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обовязку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Таким чином, строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобовязання поруки. Право кредитора, і обовязок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

З урахуванням вказаного враховуючи, що після настання строку виконання основного зобов'язання Банк не предявив вимогу до поручителя протягом 6-ти місяців, суд приходить до висновку, що на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України порука ОСОБА_4 припинена.

Крім того, відповідно до рішення Люботинського районного суду Харківської області від 11.02.2016, яке набрало чинності та згідно якого у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором № HAU2GF01270002 від 26 серпня 2005 року відмовлено в повному обсязі з підстав того, що у ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні права вимоги за даним кредитним договором, які відступлені Приватбанком на користь компанії «Юкрейн Мортгейдж Лоун», яка знаходиться в м. Лондон, Великобританія та надалі є єдиним власником усіх прав вимоги за кредитним договором з 19 лютого 2007 року. ПАТ КБ «Приватбанк» уповноважений компанією Юкрейн Мортгейдж Лоун» на прийом платежів від ОСОБА_5 для зручності розрахунків.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку про визнання договору поруки № 1 від 26.08.2005 року, укладений між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Прватбанк» припиненим.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України сплачений позивачем судовий збір позивачу підлягає відшкодуванню відповідачем.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» в особі філії Харківського регіонального управління Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк», третя особа ОСОБА_5 про визнання правовідносин за договором поруки припиненим задовольнити повністю.

Визнати припиненими правовідносини за Договором поруки № 1 від 26.08.2005 року, укладеним між ОСОБА_4 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Прватбанк».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривень 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Харківської області через Червонозаводський районний суд м. Харкова.

Суддя: І.М. Шелест