АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: 22ц/790/3628/17 Головуючий І інстанції -
Категорія: спадкові Доповідач - Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Брулевича В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності, визнання свідоцтва частково недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ОСОБА_3 після остаточного уточнення якого просила: визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яке видане 12.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., реєстровий номер 7097, спадкова справа № 36/2011; визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, яке видане 12.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуєвою О.Д., реєстровий номер 7095, спадкова справа № 36/2011; визнати за позивачем право особистої власності на 26/100 частин домоволодіння, що є приміщенням мансарди загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1-11 коридор площею 9,0 кв.м., 1-12 санвузол площею 3,4 кв.м., 1-13 житлова кімната площею 20,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 12,9 кв.м., 1-15 підсобне приміщення площею 19,5 кв.м. в житловому будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1; визнати за позивачем право власності на 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті своєї матері ОСОБА_5 (том 3, а.с. 8-9; том 3, а.с. 204).

В обґрунтування позову зазначено, що право власності на вказаний будинок з 1990 року було зареєстровано за матір'ю позивача ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Третьою Харківською державною нотаріальною конторою 17.05.1990 року, право власності було зареєстровано Харківським міським бюро технічної інвентаризації 29.05.1990 року, номер запису в реєстрі № 940 в книзі 1, реєстраційний номер майна 38687631.

Позивач фактично мешкала у цьому будинку з кінця 1990-х років. Приблизно з 2003-2004 років позивач за рахунок своїх власних грошових коштів розпочала будівництво другого поверху житлового будинку літ. «А-1». В період з 2004 року по 2010 року позивачем за рахунок власних грошових коштів було побудовано та облаштовано мансарду загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 31,9 кв.м., яка складається з наступних приміщень: 1-11 коридор площею 9,0 кв.м., 1-12 санвузол площею 3,4 кв.м., 1-13 житлова кімната площею 20,7 кв.м., 1-14 житлова кімната площею 12,9 кв.м., 1-15 підсобне приміщення площею 19,5 кв.м. Інвентаризаційна вартість вказаних приміщень складає 100718,00 грн.

Вказані приміщення будувались та облаштовувались для проживання позивача та членів її родини, зокрема її та її сина ОСОБА_7. Матір позивача ОСОБА_5 та відповідач, який є її рідним братом, завжди визнавали за нею право власності на вказані приміщення мансарди, ніколи не заперечували, що саме за власні грошові кошти позивача були побудовані вказані приміщення мансарди. Між ними завжди панували теплі, родинні відносини, вони поважали один одного, не втручалися в особисте життя один одного.

ОСОБА_4 разом зі своїм сином приблизно з 2006 року фактично проживали в приміщеннях мансарди, які вона та всі члени родини вважали належними позивачу. Позивач за власний рахунок після закінчення будівництва другого поверху робила опалення, проводила воду, проводила ремонтні роботи другого поверху та придбавали меблі для приміщень мансарди. Зі слів матері вони з братом завжди знали, що після її смерті вони разом будуть власниками будинку. Всі разом вони неодноразово обговорювали порядок користування будинком, який склався між ними, з урахуванням тієї обставини, що приміщення мансарди фактично належать позивачу на праві особистої власності.

09.07.2011 року померла мати позивача ОСОБА_5 Враховуючи теплі родинні стосунки, які були в позивача з матір'ю та братом ОСОБА_3, спадкове майно було оформлено в рівних частинах, а саме: відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5, виданого 12.12.2012 року, позивач та відповідач є власниками кожен по 1/2 частині будинку № АДРЕСА_1. Деякий час після смерті матері відповідач не порушував домовленостей щодо особистої власності позивача на приміщення мансарди, які були між ними ще за життя матері. Але з літа 2013 року відповідач почав розподіл будинку без урахування фактичних особистих прав позивача на приміщення мансарди.

Розподіл будинку відповідач пропонує провести відповідно до правовстановлюючого документа, а саме на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2012 року. З вказаним варіантом розподілу позивач не згодна у зв'язку з тим, що цей варіант не враховує особистого права позивача на приміщення мансарди загальною площею 65,5 кв.м., яке позивач придбала в порядку створення особистої власності. Відповідно до висновку судово-будівельної експертизи № 2760 від 07.09.2016 року, частка мансарди складає 26/100 частин Будинку. Таким чином, відповідно до висновку експертизи, в разі визнання за позивачем права власності на мансарду, частки зміняться наступним чином: позивачу буде належати 63/100 частин Будинку, відповідачу - 37/100 частин.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року позовні вимоги задоволено частково.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д., зареєстроване в реєстрі за № 7097, спадкова справа № 36/2011.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 20.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д., зареєстроване в реєстрі за № 7095, спадкова справа № 36/2011.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 63/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 37/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

В іншій частині позову - відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Вважає, що показання свідків у даному випадку не є належними та допустимими доказами, які б могли підтвердити як факт наявності дозволу власника земельної ділянки ОСОБА_5 так і той факт, що кошти які належали позивачу були витрачені саме на будівництво спірної нерухомості, а не на власні потреби. Письмових доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_5 надала дозвіл на будівництво ОСОБА_7 спірної мансарди суду надано не було.

Право власності на 1/2 частину житлового будинку належить саме відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області зареєстрованому в реєстрі за № 7097 від 20.10.2012 року, а оскаржуваним рішенням суд частково припинив йому право власності на будинок, що суперечить положенням ст. 346 ЦК України, де зазначені підстави припинення права власності. За час життя ОСОБА_5 не залишила заповіт відповідно до якого можливо було б встановити, що спірна частина будинку повинна належати саме позивачу.

Мансарду було побудовано у 2003-2004 роках і з цього часу позивач могла б звернутися з заявою про визнання за собою права власності на мансарду, що нею не було зроблено і на той час була жива власник будинку, який було добудовано, що є підставою для застосування строків позовної давності, на що суд уваги не звернув.

За таких підстав відповідач і оскаржив рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що добудова «Амс» - мансарди не входить до складу спадщини, а тому свідоцтва про право на спадщину за законом, видані сторонам, які містять посилання і на ці приміщення підлягають визнанню недійсними.

Суд визнав право власності на зазначену мансарду за ОСОБА_4 та перерозподілив ідеальні частки сторін у буд. АДРЕСА_1 з урахуванням цієї мансарди.

Визнаючи за ОСОБА_4 право власності на добудову, зазначену у технічному паспорті на будинок як мансарду, суд першої інстанції виходив з того, що ця прибудова виконана за власний рахунок позивача у 2004-2006 роках і не є об'єктом самочинного будівництва.

Однак повністю з таким висновком погодитись не можна.

Та обставина, що добудова другого поверху «Амс» - мансарди не може бути визнана майном, що підлягає спадкуванню після ОСОБА_8 підтверджується матеріалами справи, з яких вбачається наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 17.05.1990 року ОСОБА_5 набула право власності на житловий будинок № АДРЕСА_1, житловою площею 31,2 кв.м., розташований на земельній ділянці розміром 784 кв.м. (т. 3 а.с. 119-120).

Рішеннями виконавчого комітету Московської районної ради народних депутатів м. Харкова від 06.12.1991 року № 299/94 та від 04.02.1997 року № 18/35 були прийняті в експлуатацію самовільно побудовані та надвірні приміщення (т. 3 а.с. 134-154). Будь-яких посилань на приміщення «Амс» - мансарду зазначені рішення не містять.

З пояснень представників сторін, наданих суду, приміщення мансарди побудовано у 2004-2010 роках і в експлуатацію у встановленому порядку не введене.

Висновок суду першої інстанції, що зазначене приміщення не є самовільним будівництвом не можна вважати обґрунтованим, оскільки належного дозволу чи належно затвердженого проекту цієї добудови суду надано не було.

За правилами ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього.

З технічної документації буд. АДРЕСА_1 вбачається, що приміщення «Амс» - мансарди є фактично прибудовою другого поверху будинку загальною площею 65,5 кв.м. та жилою площею 33,6 кв.м. (т. 3 а.с. 162-169).

Згідно експлікації внутрішніх площ до плану житлового будинку № АДРЕСА_1 загальна площа приміщень, з урахуванням добудов, прийнятих в експлуатацію, складає 164,1 кв.м., житлова площа - 105,9 кв.м. (т. 3 а.с. 169).

Таким чином спадкуванню після ОСОБА_5 підлягає житловий будинок саме у цих розмірах, право власності на який було набуте спадкодавцем за життя.

Оскільки свідоцтва про право на спадкування за законом, видані на ім'я сторін містять зазначення більшої площі житлового будинку, вони підлягають визнанню частково недійсними.

Визнання права власності на самочинне будівництво не належить до компетенції суду, це питання підлягає вирішенню у іншому порядку.

З огляду на те, що розмір житлового будинку у свідоцтвах про право на спадкування зазначений неправильно, підлягає визнанню за сторонами право власності на 1/2 частку спірного будинку у розмірі, що підлягає спадкуванню за кожним.

Оскільки висновки суду не повно відповідають обставинам справи, а норми матеріального права застосовані неправильно оскаржуване рішення підлягає зміні на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 07 квітня 2017 року змінити.

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 20.12.2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Чуєвою О.Д., зареєстровані в реєстрі за №№ 7095 видане на ім'я ОСОБА_4 та 7097 видане на ім'я ОСОБА_3 спадкова справа № 36/2011 в частині визначення загальної та житлової площі спадкового майна - буд. АДРЕСА_1. Встановити, що загальна та житлова площа буд. АДРЕСА_1, що підлягають спадкуванню складають 164,1 кв.м. та 105,9 кв.м. відповідно.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_9 за кожним право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частину житлового будинку № АДРЕСА_1 в межах, що підлягають спадкуванню.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна