Справа № 371/1212/16-ц Головуючий у І інстанції Капшук Л. О.
Провадження № 22-ц/780/4605/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 28.09.2017
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Сушко Л.П.,

та секретаря Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 22 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_3 умисними протиправними діями завдав йому фізичного болю і заподіяв тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа, внаслідок чого вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді пяти років позбавлення зі звільненням засудженого від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку у два роки.

Вказує, що від отриманих травм він був госпіталізований та перебував тривалий час на лікуванні, йому було проведено хірургічну операцію під загальним наркозом, що залишило побічні негативні наслідки у вигляді постійного головного болю і втоми та у подальшому вимушене лікування завдавало систематичного морального дискомфорту. Тривалий час він не міг нормально працювати і жити в суспільстві, оскільки прооперована ділянка не дозволяла жодного навіть торкання до неї до того часу поки кістки прооперованої ділянки не зрослись. Змушений був ходити із забинтованою головою в тій частині, де проведено операцію. Усе це вилилось в систематичні душевні страждання та порушило нормальні життєві звязки.

Враховуючи це, просить суд стягнути з відповідача на його користь 300 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 100 000 грн. моральної шкоди, 3900 грн. витрат на правову допомогу та 1000 грн. судових витрат.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги, в яких: ОСОБА_2 просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, а ОСОБА_3 просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне зясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначав, що стягнутий судом розмір моральної шкоди не відповідає тому обсягу моральних втрат, яких він зазнав, а також не є справедливим, через що вважає висновок суду про часткове задоволення позову необґрунтованим.

У свою чергу, ОСОБА_3 вважає, що місцевий суд не зясував усіх обставин справи та не врахував, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, крім того не довів наявності у нього посттравматичних наслідків для здоровя, що давало б підстави для стягнення з відповідача 100 000 грн. моральної шкоди, а також вважає такий розмір стягнутої шкоди завищеним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційні скарги відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач внаслідок винних дій відповідача зазнав значних фізичних та моральних страждань, які призвели до глибини психічного дискомфорту, то, враховуючи принцип розумності і справедливості, з відповідача підлягає стягненню 100 000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 22 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_3 умисними протиправними діями завдав позивачу ОСОБА_2 фізичного болю і заподіяв тяжкі тілесні ушкодження у виді закритої черепно-мозкової травми з переломами кісток основи черепа, внаслідок чого вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року ОСОБА_3 було притягнуто до кримінальної відповідальності за ст. 121 ч. 1 КК України до покарання у виді пяти років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України засудженого звільнено від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку у два роки.

Згідно висновку судово-медичної експертної комісії № 68/к від 12 липня 2016 року за підсумками проведеної комісійної судово-медичної експертизи, у ОСОБА_2 мала місце закрита черепно-мозкова травма з переломами кісток черепа, яка відповідно до Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень згідно Наказу № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя.

У результаті отриманих ушкоджень позивач 22 листопада 2014 року був госпіталізований до Миронівської центральної районної лікарні із діагнозом: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Перелом передньої стінки лівої лобної пазухи. Посттравматична мокулопатія лівого ока».

В період із 22 листопада 2014 року по 03 грудня 2014 року він проходив стаціонарне лікування в неврологічному відділенні Миронівської ЦРЛ.

Після стаціонарного лікування продовжував амбулаторне лікування до 20 грудня 2014 року.

08 грудня 2014 року лікарями Інституту отоларингології позивачу видано консультативний висновок № 17496/14, в якому зазначено діагнози: «Перелом стінки лівої лобної пазухи. Екзофтальм зліва», призначене амбулаторне лікування.

24 грудня 2014 року позивача було госпіталізовано до стаціонарного відділення Інституту отоларингології з діагнозом: «Перелом передньої та нижньої стінки лівої лобної пазухи» для хірургічного втручання.

Відповідно до виписки № 2306 із медичної картки стаціонарного хворого від 31 грудня 2014 року 24 грудня 2014 року позивачу проведено хірургічну операцію, зокрема: 1) пластику передньої стінки лівої лобної пазухи; 2) пластику верхньої стінки лівої орбіти.

Вказані обставини підтверджені даними наданих позивачем письмових доказів: виписки № 6303 від 03 грудня 2014 року, протоколу СКТ № 2145 від 06 грудня 2014 року, консультативного висновку № 17496/14 від 08 грудня 2014 року, виписки № 2306 із медичної картки стаціонарного хворого від 24 грудня 2014 року, виписки № 2303 із медичної карти стаціонарного хворого від 31 грудня 2014 року.

Обґрунтовуючи обсяг моральних втрат, ОСОБА_2 посилався на наявність негативних переживань та спогадів, емоційних та тілесних реакцій при згадуванні пережитих обставин, важкості виконання повсякденних обовязків, фіксованості уваги на проблемі одужання та реабілітації, переживання фізичних незручностей та психологічного дискомфорту, тимчасову відірваність від активного соціального життя, зниженого та нестійкого настрою, порушення сну, емоційної напруги, дратівливості, бажання уникати контактів та побоювання щодо майбутнього стану здоровя.

Частини 1 та 2 ст. 23 ЦК України передбачають, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Частиною 3 та 4 вказаної статті передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Стаття 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до правильного та обґрунтованого висновку про те, що внаслідок винних дій відповідача позивачу було заподіяно значних майнових втрат, що призвело до негативних наслідків для його життя, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про часткове задоволення позову з урахуванням принципу розумності і справедливості.

Доводи апеляційних скарг зводяться до переоцінки доказів та незгоди сторін із з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення .

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, через що апеляційні скарги необхідно відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: