У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 08 листопада 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: представника позивачаЗавгородньої І.М., Коротуна В.М., Новикова О.Є., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_7, треті особи: відкрите акціонерне товариство «Полівтор», орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_8, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року, в с т а н о в и л а: У квітні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 29 вересня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «ВТБ Банк», правонаступником якого є публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк»(далі - ПАТ «ВТБ Банк»; банк)та відкритим акціонерним товариством «Полівтор» (далі - ВАТ «Полівтор»; товариство) укладено кредитний договір, відповідно до якого товариство отримало кредит у розмірі 4 000 000 гривень, строком до 29 вересня 2009 року, за умови сплати 20 % річних. Додатковою угодою № 1 до кредитного договору, укладеною 06 жовтня 2008 року між банком та позичальником, розмір річних за користування кредитом збільшено до 22 %. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 вересня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, посвідчений 03 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7382, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість у розмірі 4 412 880 гривень 23 копійки, в рахунок погашення якої позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності. Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року, позов задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), шляхом набуття ПАТ «ВТБ Банк» () права власності на квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 4 403 687 грн., у рахунок часткового погашення заборгованості ВАТ «Полівтор» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р., укладеного між ВАТ «Полівтор» та ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк». Стягнуто з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ПАТ «ВТБ Банк» () судовий збір у розмірі 3 441 гривень. Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 січня 2014 року заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 листопада 2013 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. Збільшивши позовні вимоги, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 17 838 244 гривні 62 копійки, яка утворилась станом на 15 квітня 2015 року, звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття банком права власності на спірну квартиру. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року позов - задоволено. Звернуто стягнення на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотечним договором, посвідченим 03.10.2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. за реєстровим № 7382, а саме: квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), шляхом набуття ПАТ «ВТБ Банк» () права власності на квартиру загальною площею 168,80 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 вартістю 8 660 705,00 грн., у рахунок часткового погашення заборгованості ВАТ «Полівтор» за кредитним договором № 11-09-08 від 29.09.2008 р., укладеного між ВАТ «Полівтор» та ВАТ «ВТБ Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк». Стягнуто з ОСОБА_7 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ПАТ «ВТБ Банк» () судовий збір у розмірі 3 654 гривень. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26 червня 2015 року - скасовано і ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ «ВТБ Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29 вересня 2008 року між ВАТ «ВТБ Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ВТБ Банк») та ВАТ «Полівтор» укладено кредитний договір № 11-09-08, згідно з яким банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді відкличної відновлювальної кредитної лінії, на поповнення обігових коштів у розмірі 4 000 000 гривень зі сплатою 20 % річних за користуванням кредитом, з кінцевим терміном повернення 29 вересня 2009 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 29 вересня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» і ОСОБА_7 укладено іпотечний договір, посвідчений 03 жовтня 2008 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мироник О.В. та зареєстрований у реєстрі за № 7382, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною заставною вартістю 5 977 006 гривень. Відповідно до висновку експерта за результатом проведення оціночно-будівельної експертизи від 18 березня 2015 року № 11510 станом на 17 березня 2015 року ринкову вартість квартири визначено у розмірі 8 660 705 гривень. ВАТ «Полівтор» не виконало взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 4 412 880 гривень 23 копійки, з яких: прострочена заборгованість за кредитом - 4 000 000 гривень; проценти - 96 225 гривень 26 копійок; прострочена заборгованість за процентами - 308 957 гривень 07 копійок; пеня за несвоєчасну сплатупроцентів у розмірі подвійної облікової ставки НБУ - 7 697 гривень 90 копійок. Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За змістом ст. 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки. Відповідно до ст.589 ЦК України, ч. 1 ст. 33Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Згідно із ч. 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст.36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до п. п. 6.1, 6.2.1 іпотечного договору у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за договором кредиту (в тому числі у випадку прострочення чергових платежів) та/або іпотекодавцем за цим договором іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому вважається, що предмет іпотеки набувається у власність іпотекодержателя за ціною, що буде визначена на підставі висновку незалежного експерта - суб'єкта оціночної діяльності, правоздатність якого підтверджена сертифікатом суб'єкта оціночної діяльності. Виникнення права власності за рішенням суду передбачена у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. Аналіз положень ст. ст. 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя). Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, 11 липня 2014 року укладено договір купівлі-продажу спірної квартири між ОСОБА_7 та ОСОБА_13., який 06 серпня 2014 року відчужив її ОСОБА_11, а останній у свою чергу 29 листопада 2014 року подарував ОСОБА_12 Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Згідно зі ст. 124 Конституції України та ч. 1 ст. 3 ЦПК кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України, на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив з того, що ОСОБА_7 не є належним відповідачем, у зв'язку з тим, що новим власником спірної квартири, яка є предметом іпотеки є ОСОБА_12, яка не була залучена судом до участі у справі, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову до ОСОБА_7 Крім того, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Врахувавши, що рішенням державного реєстратора Управління Державної реєстраційної служби від 11 липня 2014 року внесено відомості про припинення іпотеки, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» відхилити. Рішення апеляційного суду м. Києва від 31 серпня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович