Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 415/6259/15-ц
Провадження № 22ц/782/521/17
РІШЕННЯ
Іменем України
13 листопада 2017 року м. Сєвєродонецьк
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:
головуючого Коновалової В.А.,
суддів: Коротенка Є.В., Яреська А.В.,
за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області цивільну справу
за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ»
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року
за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
в с т а н о в и л а:
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

В апеляційній скарзі публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» просить рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на не зясування у повному обсязі всіх обставин справи, ненадання правової оцінки доказам у справі, не дослідження обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Представник позивача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача, який приймав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце повідомлений належним чином і в установленому законом порядку.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що факт укладання кредитного договору між позивачем та відповідачем має бути підтверджений письмовими доказами, зокрема, оригіналом кредитного договору, зі змісту якого можливо встановити умови надання кредиту, строки виконання договору, встановлений розмір відсотків за користування кредитом та інше. Проте в ході судового розгляду представником позивача так і не було надано суду кредитний договір № 040/0005 Кс від 23 грудня 2013 року, а надані замість нього заява на видачу готівки № TR.49441.16552.253 від 23 грудня 2013 року, довідка про рух коштів від 27 серпня 2015 року та скріншот з системи автоматизації банку «Scrooge 3», суд не вважає належними письмовими доказами, на підставі яких можливо встановити наявність обставин, що обґрунтовують вимоги позивача.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини у справі колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Український фінансовий світ» свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що 23 грудня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2 укладений договір про надання споживчого кредиту № 040/0005 Кс, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в сумі 11000 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 25 % річних, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку відповідача, строком до 22 грудня 2014 року. З часу отримання кредитних коштів відповідачем здійснено часткову оплату кредиту, нарахованих відсотків та комісії, відповідно до умов договору, що підтверджується довідкою про рух коштів по рахунку відповідача за договором про надання споживчого кредиту № 040/0005 Кс. Відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01.08.2015 року має заборгованість за кредитом в сумі 16163,90 грн., яка складається із поточної заборгованості за кредитом в сумі 10083,33 грн., заборгованості за нарахованими процентами в сумі 3990,57 грн., комісії в сумі 2090 грн.

На підтвердження заявлених позовних вимог публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» надано довідку про рух коштів за кредитним договором № 040/0005 Кс від 23.12.2013 року, розрахунок заборгованості станом на 01.08.2015 року, роздруківку з автоматизованої банківської системи, заяву на видачу готівки, які завірені печаткою банку, копію договору з додатками у вигляді роздруківки з автоматизованої банківської системи.

При цьому позивач зазначав, що позбавлений можливості надати суду примірник кредитного договору з додатками до нього, оскільки з активною фазою проведення антитерористичної операції в Донецькій області всі оригінали документів, які знаходилися у головному офісі позивача за адресою: м. Донецьк, спрямовувалися на зберігання до м. Києва, у звязку зі зміною місцезнаходження позивача. Проте, 21.06.2014 року невідомі особи, протиправно заволоділи належним банку на праві власності автомобілем, в якому знаходилися оригінали документів, в тому числі і оригінал кредитного договору та кредитної справи, які зберігалися в м. Донецьку. За даним фактом за заявою керівництва банку органом досудового розслідування Красноармейським відділом поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області відомості про правопорушення внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2016 року та відкрито кримінальне провадження № 0000287.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на становлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

В ч. 1 статі 1054 ЦК України зазначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Фактичні дані, на підставі яких позивач обґрунтовує свої вимоги, отримані позивачем з системи автоматизації публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ».

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі

Внесення відомостей щодо умов кредитування клієнтів та всіх здійснених фінансових операцій до програмного комплексу банку є вимогою Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою правління Національного банку України № 254 від 18.06.2003 року із змінами.

Згідно п.3.4 Положення про організацію операційної діяльності в банках України ідентифікація операції передбачає її докладний опис, який має містити потрібну інформацію для різних підрозділів банку та внутрішнього аудиту, а саме: тип операції (міжбанківські розрахунки, операції з клієнтами банку, розрахунки за власними операціями тощо); номер та дату договору; конкретні строки (початок та завершення)

операції згідно з договором; дані про контрагента; зміст операції (кредит, депозит, тип процентної ставки тощо); первинні документи; відповідальних виконавців (у тому числі за ініціювання операції, за реєстрацію та контроль за її проведенням).

В п. 5.1 вказаного Положення зазначено, що інформація, що міститься в первинних документах, систематизується в регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що законодавством України передбачено накопичення первинної інформації відносно суті вчинених банком операцій в електронній формі.

Згідно акту про проведення перевірки організації захисту електронних банківських документів з використанням засобів захисту інформації Національного банку України у ПАТ «Український фінансовий світ» від 10 вересня 2014 року під час перевірки недоліків в діяльності банку щодо організації захисту електронних банківських документів не виявлено, вимоги нормативно-правових актів Національного банку України виконуються.

На підтвердження укладення договору про надання споживчого кредиту № 040/0005 Кс від 23.12.2013 року, позивачем надана копія договору з додатками у вигляді роздруківки з автоматизованої банківської системи.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача не заперечував факт підписання ОСОБА_2 договору про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року. Однак надати оригінал договору або його копію відповідач не може у звязку з тим, що після підписання договору банк не надав йому один з оригіналів договору. Відповідач до суду із позовом про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту не звертався.

В наданій позивачем роздруківці з автоматизованої банківської системи зазначено: ПІБ позичальника - ОСОБА_2, реквізити договору - № 040/0005Кс від 23.12.2013 року, сума 11000 (без зазначення валюти); початок 23.12.2013, кінець 22.12.2014; ставка 25%.

Згідно довідки про рух грошових коштів за договором про надання споживчого кредиту № 040/0005 Кс від 23.12.2013 року відповідачем 23.12.2013 року сплачено 55 грн., які зараховані банком на сплату комісії, 10.01.2017 року здійснювалась оплата кредиту в сумі 916,67 грн., нарахованих процентів в сумі 67,80 грн., та комісія в сумі 110 грн., що узгоджується із графіком погашення кредиту, оплати комісії і відсотків, який є додатком до договору та наданий позивачем у вигляді роздруківки з автоматизованої банківської системи.

Представник відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідачем здійснювалася оплата за договором через термінал банку, при цьому надати квитанцію не може, як і не може зазначити суми сплати.

В розрахунку заборгованості за договором позивачем зазначена заборгованість по кредиту за період з 10.01.2014 року по 31.07.2015 року в сумі 10083,33 грн., сума заборгованості по процентам 3990,57 грн. із зазначенням процентної ставки 25% та наведенням помісячного розрахунку (сума заборгованості х 25% х кількість днів користування кредитними коштами/365 днів).

Отже в наданому позивачем розрахунку заборгованості зазначена процентна ставка за відсотками 25%, яка узгоджується із наданою позивачем роздруківки з автоматизованої банківської системи.

Представник відповідача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції пояснив, що відповідач не памятає розмір процентної ставки за відсотками та комісією, які передбачалися договором від 23 грудня 2013 року.

Судом встановлено, що позивач позбавлений можливості надати суду примірник договору про надання споживчого кредиту з додатками до нього, у звязку проведення антитерористичної операції в Донецькій області, протиправного заволодіння оригіналом договору невідомими особами. За даним фактом за заявою керівництва банку органом досудового розслідування Красноармейським відділом поліції Головного управління національної поліції в Донецькій області відомості про правопорушення внесені до єдиного реєстру досудових розслідувань 05 травня 2016 року та відкрито кримінальне провадження № 0000287.

У звязку з неможливістю надати оригінал договору про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року у паперовому вигляді, позивач надав документи резервного накопичення інформації у електронній формі.

Під час розгляду справи в суді, ні відповідач, ні його представник не надавали до суду інших договорів, які б містили інші умови або спростовували ті чи інші положення, або ставили під сумнів їх відповідність наданим позивачем документам.

Враховуючи зазначені вище обставини, а саме те, що відповідачем не заперечувалося підписання договору про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року, він частково здійснював погашення заборгованості за договором, договір не оспорював, а з наданих суду позивачем відомостей з автоматизованої банківської системи вбачається факт укладення договору про надання споживчого кредиту між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Український фінансовий світ» та ОСОБА_2, отримання відповідачем коштів, часткової сплати відповідачем заборгованості за договором, тобто виконання умов договору,колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 зобовязання за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконав, тому повинен відповідати за порушення кредитних зобовязань.

Згідно розрахунку заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 23.12.2013 року, станом на 01.08.2015 року за відповідачем утворилася заборгованість зі сплати кредиту в сумі 10083,33 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача підлягає стягненню на користь позивача заборгованість зі сплати кредиту в сумі 10083,33 грн.

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача комісії в сумі 2090 грн., то колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

В обґрунтування вимог про стягнення комісії позивач посилається на те, що відповідач не виконує умови, укладеного між сторонами договору про надання споживчого кредиту № 040/0005 Кс від 23 грудня 2013 року, та станом на 01.08.2015 року має заборгованість по комісії в сумі 2090 грн.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача зазначив, що сума комісії розрахована відповідно до п. 2.1 договору про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року, яким визначено, що комісійна винагорода за обслуговування кредитної заборгованості складає 1% відсоток від первинної суми кредиту, щомісячно. Відповідач повинен щомісячно сплачувати комісію у розмірі 110 грн., про що зазначено і в графіку щомісячних платежів, який є невідємною частиною договору.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позивачем заявлені вимоги про стягнення комісії саме за обслуговування кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Правовідносини, які виникли між сторонами, з приводу надання споживчого кредиту, регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на час укладення договору) кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

В статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» дано визначення терміну послуга та споживчий кредит.

Послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.

Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції;

Отже послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року за № 6-2071цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, встановлена банком у договорі № 040/0005 Кс комісія за обслуговування кредитної заборгованості, яка визначена щомісячними платежами, які відповідач як споживач повинен сплачувати банку, не є послугою банку зі споживчого кредитування.

Оскільки комісія за обслуговування кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року не є послугою банку зі споживчого кредитування, тому банком неправомірно відповідачу нарахована комісія.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні комісії скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_2 про стягнення комісії в сумі 2090 грн. відмовити за необґрунтованістю,але з інших підстав.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне.

Згідно статті 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором або законом:

1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання;

2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка;

3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Відповідно до п. 3.4.6. договору про надання споживчого кредиту позичальник зобовязується кошти для погашення своєї заборгованості перед банком здійснювати в такій черговості: сплата нарахованих банком відсотків, термін сплати яких закінчився; сплата комісійної винагороди, термін сплати яких закінчився; прострочена сума кредиту (якщо прострочення буде мати місце); сплата нарахованих банком відсотків, термін сплати яких не закінчився; сплата комісійної винагороди, термін сплати яких не закінчився; сплата пені за несплату в строк відсотків та комісійної винагороди (якщо несвоєчасна сплата матиме місце); пеня за непогашення в строк кредиту (якщо прострочення матиме місце); сплата чергової частини кредиту.

Як вбачається із довідки про рух коштів за кредитним договором № 040/0005 Кс від 23.12.2013 року, відповідачем за договором здійснювалися проплати: 23.12.2013 року в сумі 55 грн., 10.01.2014 року в сумі 110 грн., які банком зараховувалися на сплату комісії.

Дані обставини не заперечувалися представником позивача під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Оскільки, як зазначено вище, позивачем незаконно нарахована комісія за обслуговування кредитної заборгованості за договором про надання споживчого кредиту від 23 грудня 2013 року, тому і дії банку про зарахування коштів на сплату комісії, в сумі 55 грн. та 110 грн., є незаконними.

Як положеннями ст. 534 ЦК України, так і умовами договору передбачена черговість погашення вимог за договором, у першу чергу сплата нарахованих банком відсотків, термін сплати яких закінчився.

Отже, колегія суддів вважає, що сплачені відповідачем 23.12.2013 року 55 грн., 10.01.2014 року - 110 грн. підлягають зарахуванню на погашення простроченої заборгованості за нарахованими процентами.

Таким чином, заборгованість відповідача за нарахованими процентами станом на 01.08.2015 року, з вирахуванням сплати 165 грн., складає 3825 грн. 57 коп. (3990,57 грн. 165 грн.).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за процентами в сумі 3825 грн. 57 коп.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Таким спеціальним законом є Закон України від 8 липня 2011 року «Про судовий збір».

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, повязаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

З 1 вересня 2015 року із переліку осіб, які звільнені від сплати судового збору виключена уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осібне звільняється від сплати судового збору.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач із позовом звернувся до суду 31 серпня 2015 року про що свідчить штемпель на конверті. Отже, з урахуванням положень п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач на час подання позовної заяви був звільнений від сплати судового збору, тому ним судовий збір не сплачувався, що підтверджується матеріалами справи.

Згідно з частиною першою статті 4 Закону України «Про судовий збір» (у редакції, чинній на час подання позовної заяви) судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Частиною другою цієї статті встановлено розміри ставок судового збору залежно від документа і дії, за яку він справляється, та платника судового збору. Так, за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлено ставку судового збору в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Згідно ст. 8 Закону України Про Державний бюджет України на 2015 рік

мінімальна заробітна плата становить 1218 грн.

Оскільки позивач на час звернення до суду із позовом був звільнений від сплати судового збору і позовна заява задоволена частково, тому з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збірпропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 209 грн. 62 коп.(подання позовної заяви).

У правовій позиції висловленій Верховним Судом України у постанові від 30 листопада 2016 року за № 6-1121цс116, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів зазначено, що процесуальний закон визначає свою дію в часі саме за часом вчинення відповідних процесуальних дій. Закон України «Про судовий збір» має застосовуватися в редакції, яка діяла на момент вчинення певної процесуальної дії.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем при зверненні із апеляційною скаргою на ухвалу суду були понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1378 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 1 від 22 квітня 2016 року, у звязку з тим, що позивач не був звільнений від сплати судового збору, оскільки на цей час діяла нова редакція статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Оскільки позовна заява задоволена частково, тому з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 1185 грн. 75 коп.

Підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 за подання апеляційної скарги на рішення суду встановлено ставку у відсотковому співвідношенні (110 %) до ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ухвалою апеляційного суду Луганської області від 18 серпня 2017 рокувідстрочено публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Український фінансовий світ» сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі.

У контексті визначення розміру судового збору за подання апеляційної скарги «ставка, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви», має визначатися за розміром ставок, встановлених статтею 4 Закону України «Про судовий збір» на момент предявлення відповідного позову.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 31 травня 2015 року за № 6-164гс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Як зазначалося вище, на час звернення позивача до суду, встановлено ставку судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Оскільки позивачу відстрочено сплату судового збору за подання апеляційної скарги та апеляційна скарга задоволена частково, тому з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збірпропорційно задоволеній частині позовних вимог в сумі 216 грн. 84 коп., а з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в дохід держави судовий збір в сумі 35 грн. 16 коп.

Проаналізувавши зазначені обставини по справі у їх сукупності, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати у відповідності до ст. 309 ЦПК України та ухвалити по справі нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заборгованість за кредитним договором № 040/0005 Кс від 23 грудня 2013 року в сумі 13908 грн. 90 коп., яка складається із суми основного боргу 10083 грн. 90 коп., процентів за користування кредитом в сумі 3825 грн. 57 коп. та судовий збір в сумі 1185 грн. 75 коп. В частині стягнення комісії в сумі 2090 грн. відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 303,309,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 28 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» заборгованість за кредитним договором № 040/0005 Кс від 23 грудня 2013 року в сумі 13908 грн. 90 коп., яка складається із суми основного боргу 10083 грн. 90 коп., процентів за користування кредитом в сумі 3825 грн. 57 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» на відшкодування сплати судового збору 1185 грн. 75 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 426 грн. 46 коп. за наступними банківськими реквізитами: отримувач коштів: УК у м.Сєвєродонецьку/Апеляційний суд Луганської області/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37944909; Банк отримувача: ГУ ДКСУ у Луганській області; код банку отримувача (МФО): 804013; рахунок отримувача: 0080; код класифікації доходів бюджету: 22030101; призначення платежу: *;101;___(реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи; судовий збір, за позовом _____(ПІБ чи назва установи, організації позивача), Апеляційний суд Луганської області (назва суду, де розглядається справа).

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Український фінансовий світ»судовий збір в сумі 35 грн. 16 коп. в дохід держави.

Рішення суду набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: