Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Гулька Б.І.,Журавель В.І.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, третя особа - адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення (далі - Концерн РРТ), в якому просив визнати: незаконними наказ від 18 серпня 2015 року № 309 «Про скорочення штату і чисельності працівників в Концерну РРТ» в частині скорочення посади директора технічного, наказ від 19 листопада 2015 року № 50/ок «Про припинення трудового договору (контракту)», наказ від 19 лютого 2016 року № 47 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_6» та наказ від 14 березня 2016 року № 74 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_6»; поновити його на посаді директора технічного Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення по день винесення рішення судом.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він з 20 липня 2012 року працював на посаді директора технічного Концерну РРТ і за посадою був членом правління. Наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 19 листопада 2015 року № 50/ок із змінами, внесеними наказами від 19 лютого 2016 року № 47 та від 14 березня 2016 року №74, його звільнено 16 березня 2016 року з посади директора технічного дирекції Концерну РРТ на підставі п. 1 ст. 40 КЗПП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників. Підставою для видачі такого наказу став наказ Концерну РР'Г від 18 серпня 2015 року № 309 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну РРТ», яким із штатного розпису дирекції Концерну РРТ виведено посаду директора технічного, яку він обіймав.

Зазначав, що наказ від 18 серпня 2015 року є незаконним, оскільки всупереч Статуту та Положенню про Правління Концерну РРТ уповноваженим органом управління, яким є Адміністрація Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, попередньо до встановлення нового штатного розпису та чисельності працівників, не було прийнято рішення про виключення із складу колегіального органу управління Концерну РРТ посади технічного директора та не погоджено внесення відповідних змін до структури дирекції Концерну РРТ.

Крім того, на момент попередження про наступне вивільнення та станом на день його звільнення йому не було запропоновано всіх вакансій, наявних у всіх філіях та інших структурних підрозділах Концерну РРТ, які він міг обіймати відповідно до своєї кваліфікації; рішення профкому про надання згоди на його звільнення всупереч ч.3 ст. 43 КЗпП України прийнято за його відсутності; при звільненні відповідачем не виконано вимоги ст.42 КЗпП України та не враховано його переважене право на залишення на роботі;скорочення фактично не відбулося, оскільки посада технічного директора станом на 12 квітня 2016 року є вакантною.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що наказом Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення № 35/ок від 20 липня 2012 року ОСОБА_6 переведено на посаду директора технічного Концерну РРТ.

Згідно з наказом № 309 від 18 серпня 2015 року «Про скорочення штату і численності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення», скорочено штатну одиницю, виведено із штатного розпису посаду директора технічного.

Відповідно до наказу № 310 від 18 серпня 2015 року «Про вивільнення працівників», вирішено вивільнити позивача з посади директора технічного 19 листопада 2015 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким ОСОБА_6 ознайомлений.

З копії повідомлення Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення від 18 серпня 2015 року № 3666/1-08, адресованого позивачу, яке останній отримав під розписку 19 серпня 2015 року, вбачається, що позивача повідомлено про наступне звільнення в зв'язку із скороченням посади директора технічного та запропоновано роботу на вільних посадах у відповідача, до якого додано перелік вакантних посад, які позивач міг займати, відповідно до своєї спеціалізації.

Відповідно до акта від 19 серпня 2015 року «Про відмову від запропонованих посад в Концерні РРТ у зв'язку з скороченням штатної одиниці директора технічного», позивач відмовився від пропозиції переведення його на іншу роботу в Концерні РРТ.

Згідно повідомлення № 3667/1-08 від 18 серпня 2015 року відповідач повідомив первинну профспілкову організацію про скорочення штатних одиниць, зокрема директора технічного з 20 листопада 2015 року.

16 листопада 2015 року Голова первинної профспілкової організації Концерну РРТ повідомив Генерального директора Концерну РРТ про прийняте 12 листопада 2015 року рішення, яким надана згода на звільнення директора технічного Концерну РРТ ОСОБА_6

Наказом (розпорядженням) № 50/ок від 19 листопада 2015 року «Про припинення трудового договору», позивача ОСОБА_6 19 листопада 2015 року звільнено з посади директора технічного на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Наказом № 47 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_6» від 19 лютого 2016 року у зв'язку з отриманням оригіналів листків непрацездатності та заяви ОСОБА_6 датою звільнення останнього директора технічного дирекції Концерну РРТ вважається 11 березня 2016 року.

Згідно з наказом № 74 «Про зміну дати звільнення ОСОБА_6» від 14 березня 2016 року у зв'язку з отриманням листків непрацездатності позивача та заяви останнього вважається датою звільнення позивача 16 березня 2016 року.

Наказом № 448 від 20 листопада 2015 року «Про затвердження організаційної структури дирекції Концерту РРТ» виведено із складової організаційної структури дирекції Директора технічного. В штатному розписі дирекції Концерну РРТ, затвердженого Генеральним директором Концерну 20 листопада 2015 року, посада директора технічного відсутня. Така посада відсутня в штатному розписі, затвердженому Генеральним директором станом на 17 лютого 2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди виходили із того, що про наступне вивільнення позивач був попереджений належним чином за два місяці, займана нимпосада була єдиною у відповідача і ця посада скорочена, тому позивач не мав переважного права чи переваги в залишенні на роботі, а від переведення на іншу роботу відмовився.Враховуючи положення ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, при вивільненні позивача згода профкому на вивільнення не була потрібна. Разом з тим, відповідно до протоколу № 21 засідання профспілкового комітету первинної профспілкової організації Концерну РРТ від 12 листопада 2015 року профспілка дала згоду на звільнення позивача.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо порушення відповідачем ч. 3 ст. 49-2КЗпП України при вивільненні ОСОБА_6, апеляційний суд зазначав, що на посаду директора Луганської філії Концерну РРТ з 08 вересня 2015 року була призначена інша особа, призначення якої попередньо було погоджено з Уповноваженою особою управління, про що до матеріалів справи додано лист від 31 серпня 2015 року. Що стосується посади завідувача господарством Волинської філії Концерну РРТ, то, як зазначено в запереченнях відповідача, позивач не відповідає кваліфікаційним вимогам цієї посади. Сама по собі наявність у ОСОБА_6 вищої освіти та стажу роботи на посаді директора технічного, не дає підстав вважати, що за кваліфікаційними вимогами до посади завідувач господарством позивач може бути призначений на цю посаду.

Погодитися із такими висновками не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України).

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

За висновками Верховного Суду України, що викладені у постановах № 6-40цс15 від 01 квітня 2015 року, № 6-491цс15 від 01 липня 2015 року, оскільки обов'язок щодо працевлаштування працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що вакантні посади, які з'явилися на підприємстві після 19 листопада 2015 року, не підлягали пропозиції вивільнюваному працівнику, оскільки днем розірвання трудових відносин між сторонами є 19 листопада 2015 року. Дата звільнення ОСОБА_6 змінювалася лише у зв'язку з його тимчасовою непрацездатністю, що на передбачений ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України обов'язок роботодавця не впливає.

Разом з тим, не можна погодитися із висновком апеляційного суду про те, що посада директора Луганської філії станом на 19 серпня 2015 року не була вільною, оскільки питання щодо узгодження кандидатури (ОСОБА_8) на зайняття цієї посади перебувало на вирішенні Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, до сфери управління якої входить Концерн РРТ.

На посаду директора Луганської філії Концерну РРТ призначено ОСОБА_8 лише 08 вересня 2015 року; доказів щодо періоду перебування питання про погодження саме цієї кандидатури на вирішенні Адміністрації Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України матеріали справи не містять; а виконання обов'язків директора Луганської філії Концерну РРТ заступником не змінює статусу вказаної посади як вакантної.

Крім того, роботодавець не надав інформації щодо наявності (відсутності) на підприємстві в період із 18 серпня 2015 року по 19 листопада 2015 року посад, вакантних на період перебування основного працівника у відпустці по догляду за дитиною.

Перевіряючи правильність вирішення справи судом першої інстанції, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про дотримання роботодавцем вимог закону щодо вивільнення працівників, доводів апеляційної скарги належним чином не перевірив.

З урахуванням викладеного, ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик