САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/2222/17
Провадження № 2/206/757/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" листопада 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради про визначення порядку користування квартирою , -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулися до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що вони є квартиронаймачами квартири, що знаходиться у м. Дніпрі по вул. Євгена Маланюка (Кантемирівська), 7/6. Також, квартиронаймачем цієї квартири є відповідач. Загальна площа квартири становить 48,5 кв.м., житлова площа 30,8 кв.м. Вони та відповідач не можуть дійти домовленості щодо користування квартирою. Їх неодноразові звернення з проханням укласти договір про встановлення порядку користування квартирою, відповідачем нівелюються. Між ними, як користувачами цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу його використання, утримання та збереження. У звязку з чим, вони просять суд встановити порядок користування квартирою, що знаходиться у м. Дніпрі по вул. Євгена Маланюка (Кантемирівська),7/6, шляхом виділу в їх користування житлової кімнати площею 18,4 кв.м., а у користування відповідача житлової кімнати площею 12,4 кв.м., в загальному користуванні залишити: кухню 7,4 кв.м., санвузол 2,5 кв.м., дві комори по 0,6 кв.м., коридор 6,6 кв.м.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи в його відсутності та з посиланням на підтримання позовних вимог.

Позивач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Представники відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, мотивуючи тим, що позивач ОСОБА_2 є колишньою дружиною брата відповідача, а позивач ОСОБА_3 є сином брата відповідача. 23.05.1989 року шлюб між братом відповідача та ОСОБА_2 був розірваний і саме з цього часу позивачі перестали проживати в спірній квартирі, яку отримували за ордером батьки відповідача. Позивачі формально зареєстровані у спірній квартирі, хоча фактично в ній не проживають, коштів на її утримання не надають. До того ж, не зрозуміло з яких підстав, позивачі просять виділити їм більшу кімнату, коли вони добре знають, що відповідач вже літня хвора людина, інвалід за яким здійснює постійний догляд його дружина ОСОБА_5, що також проживає у спірній квартирі. Вважали вимоги позивачів безпідставними.

Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради в судове засідання явку свого представника не забезпечило, про час та місце розгляду справи було повідомлено належним чином.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено,що у неприватизованій квартирі за адресою: м. Дніпро, вул. Євгена Маланюка (в минулому Кантемирівська) зареєстровані: квартиронаймач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишня дружина його брата ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, племінник ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.98).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 25.01.2017 року, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вселені в квартиру АДРЕСА_1 (в минулому Кантемирівська) в м. Дніпрі (а.с.66-67).

Спірна квартира знаходиться на балансі Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради і складається із двох ізольованих жилих кімнат площею 18,4 кв.м. та 12, 4 кв.м., що підтверджується копією журналу внутрішніх обмірів і підрахунків площ приміщень будівлі по вул. Євгена Маланюка (Кантемирівська), 7 (а.с.92).

Згідно із ч.1, 2 ст. 104 ЖК України член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст. 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що відповідно до ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. При поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром, меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік як такого, що потребує поліпшення житлових умов.

Із ч.1, 4 ст. 48 ЖК України вбачається, що жиле приміщення надається громадянам у межах норми жилої площі, але не менше розміру, який визначається Кабінетом Міністрів України і Федерацією професійних спілок України.

ОСОБА_6 Міністрів Української РСР і Української Республіканської ради професійних спілок № 470 від 11 грудня 1984 року в редакції ОСОБА_6 Кабінету Міністрів України № 897 від 9 листопада 1995 року затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень. Пунктом 13 вказаних Правил виконавчим комітетам обласних, Київської і Севастопольської міських рад народних депутатів разом із радами профспілок надано право встановлювати мінімальний рівень забезпеченості жилою площею, нижче якого громадяни, беруться на облік як такі, що потребують поліпшення житлових умов. Спільною ОСОБА_6 виконкому ОСОБА_1 обласної ради і Президії ОСОБА_1 обласної ради профспілок № 199 від 24 травня 1990 року, мінімальний рівень забезпеченості жилою площею у Дніпропетровській області визначений у 6,7 кв.м.

Як вбачається з матеріалів справи, виходячи із розміру житлової площі спірної квартири 30,8 кв.м на кожного з зареєстрованих в ній осіб приходиться по 10,27 кв.м. (30,8 кв.м : 3).

У разі виділу в користування позивачів кімнати з житловою площею 18,4 кв.м., на кожного з них буде приходитись по 9,2 кв.м., що є меншим за розмір житлової площі в 10,27 кв.м., що припадає в спірній квартирі на кожного з позивачів.

Однак такий поділ міг би мати місце, оскільки розмір виділеної житлової площі 9,2 кв.м., не є меншим за мінімальний рівень забезпеченості жилою площею у Дніпропетровській області та не призвів би до штучного погіршення житлових умов позивачів і не викликав необхідності постановки їх на облік як таких, що потребують поліпшення житлових умов.

Разом з цим, частина 2 ст. 50 ЖК України встановлює, що не допускається заселення однієї кімнати особами різної статі, старшими за 9 років, крім подружжя.

Виходячи з того, що позивачі є особами різної статті, старшими девяти років, не є подружжям (матір та повнолітній син), то заселення їх в одну кімнату, призведе до порушення їх житлових прав, у зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що їх вимог про визначення порядку користування квартирою не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко