Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 02 грудня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що третейським судом прийнято до провадження позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з порушенням підвідомчості справи, всупереч положенням п. 14 ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Вважає, що оскільки між ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту, спір між цими сторонами не підвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду. Крім того, заявник ОСОБА_3 є нерезидентом, що підтверджується копією посвідки на постійне місце проживання та іншими документами, що підтверджують проживання, роботу та сплату податків в Республіці Італія (м. Рим), тому вказана справа непідвідомча третейському суду, як це передбачено п. 12 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». Під час розгляду справи, третейським суддею порушено регламент та невірно застосовано норми матеріального права, а саме: третейським суддею безпідставно відмовлено у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі, не враховано заяву відповідача про застосування строків позовної давності та покладено в основу рішення невірний розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданим банком.

Враховуючи викладене, просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 02 грудня 2014 року по справі № 1636/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, а задоволенні заяви відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані ухвали та постановити нову ухвалу, якою заяву задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що перелік підстав для скасування рішення третейського суду, наведений у ст. 389-5 ЦПК України є вичерпним, тому законодавством не передбачено можливості місцевим судам перевіряти законність і обґрунтованість рішень третейського суду по суті.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду, тому відсутні підстави для скасування законної та обґрунтованої ухвали суду першої інстанції. Вказавши при цьому також про те, що рішення третейського суду не стосується захисту прав споживача, тому третейський суд згідно із Законом України «Про третейські суди» мав право розглядати спір. Оскільки ПАТ «Укрсоцбанк» зверталося до третейського суду не як споживач, а як кредитор, тому положення п. 22 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин не застосовується і справа підсудна третейському суду.

Проте погодитись із такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судові рішення попередніх інстанцій не відповідають.

З матеріалів справи вбачається, що 11 грудня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 280/40-164.

Як передбачено у п. 6.1 Договору про надання не відновлювальної кредитної лінії № 280/40-164 від 11 грудня 2006 року, усі спори та непорозуміння, які можуть виникати в зв'язку з укладанням та виконанням положень цього Договору вирішуються шляхом переговорів між Сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 02 грудня 2014 року по справі № 1636/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 521 852,66 грн та третейського збору у сумі 5618,53 грн, позов задоволено у повному обсязі.

Звертаючись із заявою, ОСОБА_3 посилалась на те, що справа не підсудна третейському суду, а також на те, що третейським судом порушено регламент, безпідставно відмовлено у клопотанні відповідача про зупинення провадження у справі; не враховано заяву відповідача про застосування строків позовної давності.

Відповідно до пунктів 2, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: воно прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (ч. 1 ст. 6 цього Закону доповнено п. 14 згідно із Законом України «Про внесення зміни до ст. 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 3 лютого 2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків, про скасування якого просила ОСОБА_3, ухвалено 02 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано, якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Суди, розглядаючи заяву про скасування рішення третейського суду на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки заявник є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча.

Указаний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року № 6-2630цс15, від 16 березня 2016 року № 6-2693цс15 та від 13 квітня 2016 року № 6-29цс16 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Суди попередніх інстанцій на вказану правову позицію Верховного Суду України уваги не звернули та всупереч вимогам статей 212 - 214, 303, 315 ЦПК України не перевірили, чи є ОСОБА_3 споживачем послуг ПАТ «Укрсоцбанк», а, відтак, чи можуть бути спори між ними, що виникають як під час укладення, так і виконання договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» предметом третейського розгляду. Отже, суди дійшли передчасного висновку про те, що справа за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 підсудна третейському суду.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а тому відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК України ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Ступак

І.М. Фаловська