Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Маляренка А.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Дніпроінмед», ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2013 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 08 квітня 2011 року з вини ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), у результаті якої завдано шкоди його здоров'ю і пошкоджено належне йому майно. На час вчинення ДТП цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «Дніпроінмед» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Він вчасно звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, однак ПрАТ «Дніпроінмед» свої зобов'язання не виконало.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Дніпроінмед» на користь ОСОБА_3 шкоду, спричинену в результаті ДТП, яка складається з: 930 грн 44 коп. - шкода пов'язана з лікуванням; 4 294 грн - шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності; 10 945 грн - відшкодування в зв'язку із пошкодженням велосипеда; 1950 грн - шкода, пов'язана з пошкодженням майна; 2500 грн - на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року рішення Дарницького районного суду м. Києва від 02 липня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «СК «Дніпроінмед» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 13 241 грн 44 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 франшизу у розмірі 510 грн та 2 500 грн у відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України (далі - ЦПК України) від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що шкоду майну та здоров'ю позивача було завдано з вини ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якої була застрахована ПрАТ «СК «Дніпроінмед», яке повинно відшкодувати спричинену ОСОБА_3 шкоду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення заявлених позовних вимог, суд апеляційної інстанції вказав про те, що місцевий суд не врахував, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним.

Відповідно до вимог статей 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд, у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити рішення по суті позовних вимог.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням установленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду було зумовлено поважними причинами.

Вказаним вимогам рішення апеляційного суду повністю не відповідає.

Судами встановлено, що 08 квітня 2011 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Хонда», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. Урлівській у м. Києві здійснила наїзд на велосипедиста ОСОБА_3, що призвело до пошкодження транспортного засобу та особистого майна, чим порушила п. 12.3 ПДР.

Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 26 травня 2011 року ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована ПрАТ «СК «Дніпроінмед» згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

З матеріалів справи вбачається, що 14 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «СК «Дніпроінмед» із повідомленням про страховий випадок та виплату страхового відшкодування. Однак страхове відшкодування не отримав.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до положень ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

ОСОБА_3 звертаючись до суду апеляційної інстанції просив переглянути рішення суду першої інстанції в частині вимог, що були залишені без задоволення, зокрема вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасну сплату страхової виплати.

Проте, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не перевірив законності рішення районного суду в цій частині і ухвалюючи нове рішення у справі залишив спір не вирішеним в частині цих позовних вимог.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на положення ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та обставини справи уваги не звернув, що вказує на неповноту судового розгляду.

Європейський суд з прав людини нагадує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91).

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод не гарантує захисту теоретичних та ілюзорних прав, а гарантує захист прав конкретних та ефективних (рішення у справі «Артіко проти Італії» від 13 травня 1980 року, заява № 6694/74). Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом (рішення у справах «Дюлоранс проти Франції» від 21 березня 2000 року, заява № 34553/97, та «Донадзе проти Грузії» від 7 березня 2006 року, заява № 74644/01).

Окрім того, визначаючи, що страхове відшкодування, яке підлягає до стягнення становить 13 241 грн 44 коп., апеляційний суд не обґрунтував його розміру, не зважаючи на те, що позивач у позовній заяві вказує, що розмір майнової шкоди становить 34 805 грн 44 коп.

Відхиляючи вимоги позивача щодо відшкодування збитків пов'язаних із тимчасовою втратою працездатності у розмірі 4 294 грн, які були задоволені місцевим судом, суд апеляційної інстанції, не зважаючи на положення ст. 25 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не обґрунтував, чому ця вимога не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції в цій частині - скасуванню.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131 - 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Європейський суд з прав людини у справі «Суомінен проти Фінляндії» вказує, що хоча національний суд користується певним правом розсуду, обираючи аргументи і приймаючи докази, він зобов'язаний обґрунтувати свої дії підставами для винесення рішень.

За таких обставин, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених законом, повно, всебічно й об'єктивно не з'ясував усіх обставин справи та не надав їм належної оцінки та ухвалив рішення, яке не можна визнати в повній мірі законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим воно підлягає скасуванню, з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

А.В.Маляренко

О.В.Ступак

І.М.Фаловська