У Х В А Л А

19 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2 лютого 2002 року, який рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 травня 2016 року розірвано. Від спільного життя сторони мають двох дітей: сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок агресивної поведінки відповідача та його психологічного насилля в сім'ї сімейні відносини між подружжям поступово припинились, та як наслідок втрачено взаєморозуміння у вирішенні питань виховання дітей. Вказане призвело до розірвання шлюбу між сторонами. Також зазначає, син ОСОБА_7 знаходиться під впливом батька, що негативно впливає на його розвиток, а донька ОСОБА_8 боїться свого батька. У свою чергу, зазначає, що має власне житло, самостійний дохід, любить своїх дітей та зможе забезпечити їх належний розвиток та забезпечити усім необхідним. Таким чином, просила визначити місце проживання дітей з матір'ю.

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з указаним вище зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 самостійно змінила місце проживання доньки ОСОБА_8, забравши свої та її речі у вересні 2015 року та переїхавши проживати у квартиру, яка їй належить. З того часу мати позбавила можливості спілкуватися сину ОСОБА_7 та його, як батька, з донькою ОСОБА_8. При цьому, сама ОСОБА_4 не спілкується з сином ОСОБА_7 у тому обсязі, який йому необхідний, а поодинокі випадки спілкування відбуваються виключно з метою надання доказів щодо піклування матері про сина. Вказане призвело до відчуження ОСОБА_9 у спілкуванні з його матір'ю, що, в свою чергу, може негативно вплинути на виховання та розвиток доньки ОСОБА_8, яка його любить. ОСОБА_5 також просив взяти до уваги наявність у нього належних умов для проживання обох дітей, можливості їх забезпечення з огляду на належний матеріальний достаток та відсутність з його боку будь-яких перешкод у спілкуванні матері з дітьми. Таким чином, просив визначити місце проживання дітей з батьком.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 2 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 22 березня 2017 року, позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, разом з батьком ОСОБА_5 за місцем його проживання, яким в даний час є квартира АДРЕСА_1. Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_4, за місцем її проживання, яким в даний час є квартира АДРЕСА_2.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої та ухвалу суду апеляційної інстанцій в частині визначення місця проживання сина з батьком, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити її позов.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції призначає справу до судового розгляду за відсутності підстав, встановлених частинами третьою, четвертою цієї статті. Справа призначається до судового розгляду, якщо хоч один суддя із складу суду дійшов такого висновку. Про призначення справи до судового розгляду постановляється ухвала, яка підписується всім складом суду.

Оскільки під час попереднього розгляду справи встановлено обставини, передбачені ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх дітей з матір'ю; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, Печерська районна у м. Києві державна адміністрація, про визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

В.І.Журавель

С.П.Штелик