Провадження № 22-ц/773/1638/17 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - Мельничука А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулось до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 04.03.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Вказує на те, що відповідач ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Проте, відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 01.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 12501,76 грн., з яких: 4707,43 грн. - тіло кредиту; 2581,09 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 3291,73 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов'язання; 850 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 571,51 грн. - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача на його користь, а також судові витрати по справі.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 04.05.2017 року до участі в справі залучено правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, як відповідачів у даній справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 12.10.2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи наведені в апеляційній скарзі доводи, банк вказував на те, що у відповідності до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Після смерті ОСОБА_4 спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли спадщину відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України. Вважає, що оскільки суд у відповідності до діючої на день ухвалення рішення ч. 2 ст. 167 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року не роз'яснив позивачу право заявити клопотання про витребування з відповідних органів та банків інформації про наявність або відсутність рухомого або нерухомого майна зареєстрованого за спадкодавцем, чим порушив право банку як кредитора на поновлення порушених прав шляхом стягнення з спадкоємців коштів отриманих спадкодавцем.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з таких мотивів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Місцевим судом встановлено, що 04.03.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №б/н, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 6100 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитним коштами (а.с.13-14).

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на укладення кредитного договору, підписавши заяву разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку.

Пунктом 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн.+5% від суми позову.

Проте, в порушення умов укладеного з банком кредитного договору ОСОБА_4 належним чином не виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з чим станом на 01.11.2016 року виникла заборгованість в розмірі 12501,76 грн., з яких: 4707,43 грн. - тіло кредиту; 2581,09 грн. - нараховані відсотки за користування кредитом; 3291,73 грн. - нарахована пеня за прострочення зобов'язання; 850 грн. - нарахована пеня за несвоєчасну сплату боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина); 571,51 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.10-11).

Судом також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією повторного свідоцтва про смерть від 06.04.2016 року серії НОМЕР_1 (а.с.84).

Правовідносини, які виникли між банком і померлим ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальником ОСОБА_4 допускають правонаступництво в порядку спадкування.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Частиною ч. 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Оскільки як встановлено судом, ОСОБА_4 заповіт на випадок смерті не складався, тому право на спадкування мають його спадкоємці за законом відповідної черги.

Судом з матеріалів спадкової справи №9/2016, заведеної 19.05.2016 року приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Усік А.М. після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом є його доньки ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які відповідно до ч. 2 ст. 1269 ЦК України здійснили право на спадкування шляхом подачі протягом шести місяців до приватного нотаріуса Луцького міського нотаріального округу Волинської області відповідних заяв (а.с.83-93).

З матеріалів цієї спадкової справи вбачається, що спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину після смерті батька не отримали. В спадковій справі відсутні відомості про належність будь-якого нерухомого чи рухомого майна спадкодавцю ОСОБА_4

З наявної у справі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотеки, Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна встановлено, що за ОСОБА_4 право власності на нерухоме майно не зареєстровано.

З урахуванням положення ст. 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

З огляду на наведене та враховуючи те, що відповідачі як спадкоємці боржника відповідають за борги останнього лише в межах вартості майна, одержаного в спадщину, наявності якого судом не встановлено і не підтверджено позивачем належними і допустимими доказами, тому колегія суддів перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що ухвалене місцевим судом рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відповідає вимогам закону.

Суд в даному випадку правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Докази та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження місцевого суду та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що місцевим судом було порушено його права кредитора на поновлення порушених прав шляхом стягнення з спадкоємців коштів отриманих спадкодавцем з огляду на те, що у відповідності до діючої на день ухвалення рішення ч. 2 ст. 167 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року він не роз'яснив йому як позивачу право заявити клопотання про витребування з відповідних органів та банків інформації про наявність або відсутність рухомого або нерухомого майна зареєстрованого за спадкодавцем, колегією суддів до уваги не приймаються.

Частиною 2 ст. 167 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року передбачено, що головуючий роз'яснює сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, про що зазначається в журналі судового засідання.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до матеріалів позовної заяви було додано клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с.54), в якій він не заперечував проти заочного розгляду справи. Від часу призначення попереднього судового засідання - 26.01.2017 року і по день ухвалення оскаржуваного рішення 12.10.2017 року, банк жодного разу не забезпечив явку свого представника у судові засідання за вказаний період, з огляду на що у суду не було передбаченого вказаною нормою ЦПК України обов'язку роз'яснювати його права та обов'язки. Такий обов'язок судом був виконаний щодо представника відповідачів ОСОБА_6, який брав участь у судовому засіданні 05.10.2017 року, що підтверджується журналом судового засідання від 05.10.2017 року.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 12 жовтня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: