Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 695/2128/17

номер провадження 2/695/1246/17

21 листопада 2017 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого - судді Середи Л.В.,

за участю секретаря - Оніщенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовом Золотоніського психоневрологічного інтернату до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач Золотоніський психоневрологічний інтернат звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, яким вимагав відшкодувати матеріальну шкоду, яка завдана працівником під час виконання трудових обов'язків у сумі 4843,39 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що ОСОБА_2 знаходилась в трудових відносинах із Золотоніським психоневрологічним інтернатом з 01.10.2012 року по 30.05.2016 року та працювала на посаді сестри медичної з дієтичного харчування. У функціональні обов'язки відповідача входила організація харчування підопічних і працівників в інтернаті. Актом ревізії за №04-31/008 від 18.05.2017 року Державної аудиторської служби фінансово-господарської діяльності Золотоніського психоневрологічного інтернату за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року, встановлено та зафіксовано порушення у сфері дотримання законодавства при здійсненні видатків на продукти харчування. Так при перевірці дотримання добових норм продуктів харчування підопічних встановлено випадки харчування підопічних за нормами вищими, ніж визначено натуральними добовими нормами харчування в інтернатних установах для громадян похилого віку та інвалідів, вищих навчальних закладах І-ІІ рівна акредитації сфери управління Мінсоцполітики, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 13.03.2002 року № 324, чим не дотримано вимоги ч. 1 ст. 9 Закону №966, та призвело до понаднормового списання продуктів харчування у період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року, на загальну суму, яка обрахована позивачем в розмірі 4843,39 грн. Вказані збитки, на думку позивача, виникли в наслідок неналежного виконання відповідачем своїх посадових обов'язків, а тому позивач звернувся до ОСОБА_2 із відповідним листом №184 від 31.05.2017 року, яким вимагав повернути кошти в сумі 4843,39 грн. у термін до 20.06.2017 року. Оскільки відповідач вимоги позивача не виконала, останній, керуючись ст. 130 КЗпП України, звернувся до суду із вказаним позовом, яким просив стягнути із відповідача заподіяну шкоду, яка виникла в наслідок неналежного виконання відповідачем своїх трудових обов'язків.

Представник позивача Зелений Ю.В. у судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із відповідною заявою, згідно якої розгляд справи просив проводити за його відсутності та на задоволенні позову наполягав у повному обсязі.

Представник відповідача за довіреністю ОСОБА_4 в судове засідання не з'явився, однак звернувся до суду із відповідною заявою згідно якої просив розгляд справи здійснювати за його відсутності у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи приходить до висновку, що вказаний позов задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не заперечується, ОСОБА_2 знаходилась в трудових відносинах з Золотоніським психоневрологічним інтернатом з 01.10.2012 року по 30.05.2016 року та працювала на посаді сестри медичної з дієтичного харчування, що підтверджується наказами №33-02 від 01.10.2012 року «Про призначення», №16-02 від 08.07.2013 року «Про зміну прізвища» з ОСОБА_2 на ОСОБА_2, №20-02 від 30.05.2016 року «Про звільнення».

Обов'язки відповідача на вказаній посаді визначені «Функціональними обов'язками сестри медичної з дієтичного харчування Золотоніського психоневрологічного інтернату», які затверджені директором інтернату та з якими ознайомлена ОСОБА_2

Як вбачається із наказу №20-02 від 30.05.2016 року ОСОБА_2 звільнена 30.05.2016 року за угодою сторін.

З матеріалів справи вбачається, що в Золотоніському психоневрологічному інтернаті за період з 01.01.2014 по 31.03.2017 року була проведена ревізія фінансово-господарської діяльності, за результатами проведення якої був складений акт №04-31/008 від 18.05.2017 року та яким встановлено та зафіксовано порушення у сфері дотримання законодавства при здійсненні видатків на продукти харчування. Так при перевірці дотримання добових норм продуктів харчування підопічних встановлено випадки харчування підопічних за нормами вищими, ніж зазначено Натуральними добовими нормами харчування, що призвело до понаднормового списання продуктів харчування у період з 01.08.2014 року по 31.08.2015 року на суму 4843,39 грн.

Однак суд вважає, що вимоги позивача про стягнення вказаної суми із відповідача не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Нормами ст. 130 КЗпП України визначені загальні підстави і умови матеріальної відповідальності працівників.

Із аналізу норм ч. 2 ст. 130 КЗпП України вбачається, що умовами настання матеріальної відповідальності працівника є пряма дійсна шкода, протиправна поведінка працівника, вина в діях чи бездіяльності працівника, прямий причинний зв'язок між протиправною і винною дією чи бездіяльністю працівника і шкодою, яка настала.

З аналізу норм чинного законодавства вбачається, що у будь-кому разі працівник повинен нести матеріальну відповідальність лише за ту частину шкоди, яка безпосередньо випливає з його дій чи бездіяльності.

З матеріалів справи, а також з письмових пояснень представника відповідача судом вбачається, що трудові обов'язки відповідача визначалися лише затвердженими директором інтернату «Функціональними обов'язки сестри медичної з дієтичного харчування Золотоніського психоневрологічного інтернату», відповідно до яких сестра медична з дієтичного харчування зобов'язана розробляти тижневе меню і затверджувати його у відповідних органах, щоденне меню розробляти згідно перспективного сезонного меню та затверджувати його директором.

З наведеного вище вбачається, що остаточність та правильність складення меню, за яким здійснювалось харчування підопічних, затверджувалося вищестоящими органами чи відповідними посадовими особами.

Окрім того, суд бере до уваги, що згідно з листом Управління північного офісу Держаудитслужби в Черкаській області «Щодо усунення порушень законодавства» від 23.05.2017 р. №26-23-04-19-18/2785 в ході ревізії встановлено, що в порушення натуральних добових норм харчування в інтернатних установах за період з 01.01.2014 року по 31.03.2017 року Інтернатом допущено понаднормове списання продуктів харчування на загальну суму 39824 грн. 44 коп., чим завдано матеріальної шкоди на відповідну суму.

Як встановлено судом вище ОСОБА_2 звільнилась і припинила трудові відносини із позивачем 30.05.2016 року, тобто допущені порушення мали систематичний характер та продовжувались навіть після звільнення відповідача із займаної посади.

Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.

Згідно із ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Відповідно до змісту ст., ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

При розгляді вказаної справи суд бере до уваги, що позивачем не надано жодного доказу саме порушення відповідачем покладених на неї трудових обов'язків, заподіяння нею вказаної шкоди саме винними протиправними діями працівника.

Крім того суд враховує, що згідно з вимогами ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку. Матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.

Таким чином чинним законодавством визначена обмежена матеріальна відповідальність працівника, обсяг якої зумовлений розміром заподіяної шкоди, але обмежується середньомісячним заробітком працівника.

Такої ж думки дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своєму листі «Узагальнення про практику застосування судами законодавства, що регулює матеріальну відповідальність працівників за шкоду, заподіяну роботодавцю» від 01.09.2015 року.

Крім того Пленум Верховного Суду України в постанові № 14 від 29.12.1992 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснив наступне: у разі встановлення судом, що відповідач не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП укладається договір про повну матеріальну відповідальність, на такого працівника може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність.

Однак в справі, яка розглядається, позивач вимагає стягнути із відповідача всю суму шкоди, яка на його думку, була заподіяна відповідачем без врахування її середньомісячної заробітної плати.

Отже, за трудовим законодавством суб'єктом матеріальної відповідальності може бути лише працівник, який знаходиться в трудових правовідносинах з підприємством, установою, організацією і заподіяв матеріальну шкоду внаслідок невиконання чи неналежного виконання трудових обов'язків, покладених на нього трудовими договором.

Оскільки доводи позивача не ґрунтуються на безспірних доказах, що містяться у справі та нормах чинного законодавства, а позивач просить притягнути відповідача до повної матеріальної відповідальності без достатніх для цього підстав та без надання відповідних доказів, які могли б підтвердити наявність вини відповідача в заподіянні позивачу заявленої ним шкоди, то у задоволенні позову слід відмовити повністю.

Судові витрати по справі, у зв'язку із відмовою у задоволенні позову, на підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України, позивачу не відшкодовуються.

На підставі зазначеного та керуючись

ст., ст. 130, 132 КЗпП України та ст. 10,

ст., ст. 11, 209, 212, 213 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовної заяви Золотоніського психоневрологічного інтернату до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: Середа Л.В.