Справа № 357/4940/17 Головуючий у І інстанції Ярмола О. Я.
Провадження № 22-ц/780/4875/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 08.11.2017
УХВАЛА

Іменем України

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Верланова С.М.,

за участю секретаря: Дрозда Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

УСТАНОВИЛА:

у травні 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 28 травня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», складає між відповідачем та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач неналежно виконує свої зобовязання за договором та допустив виникнення заборгованості перед банком, яка станом на 31.12.2016 року становила 80 358 грн. 01 коп.

З огляду на вказане, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 28.05.2012 року у розмірі 80 358 грн.01 коп. станом на 31.12.2016 року, яка складається з наступного: - заборгованість за кредитом - 7 974,05 грн.; - заборгованість по процентам за користування кредитом 64 631,20 грн.; - заборгованість за пенею та комісією 3 450,00 грн.; - штраф (фіксована частина) 500,00 грн.; - процентна складова 3 802,76 грн., а також судові витрати у розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, а також покласти судові витрати на ОСОБА_2

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що посилання суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності свідчить про неповне зясування обставин справи під час дослідження доказів та порушення норм матеріального права. Апелянт, стверджує, що відповідач отримав платіжну картку, яка є лише спеціальним засобом для отримання та перерахування коштів. Строк дії картки не припиняє строку дії договору, а строк дії договору та строк дії картки не є тотожними поняттями. Вважає, що судом першої інстанції, було залишено поза увагою п.1.1.7.3 Умов та правил надання банківських послуг, в якому зазначено, що картрахунок відкритий на невизначений термін та може бути закритий на підставі заяви держателя. ПАТ КБ «ПриватБанк» стверджує, що кредитний договір автоматично було пролонговано, оскільки жодна зі сторін не заявила про свій намір його розірвати та договір діє до дня подання даної апеляційної скарги. Крім того, вважає, що оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, то проценти за кредитом, які нараховуються щомісяця та є періодичним платежем за користування кредитними коштами, а також неустойка, нарахована унаслідок невиконання позичальником своїх зобовязань за договором, підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 28 травня 2012 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у звязку з чим підписав заяву № б/н від 28.05.2012 р. згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п.2.1.1.2.3. 2.1.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, що передбачено п. 2.1.1.5.7 договору. Овердрафт (п. 1.1.1.52 Договору) це короткостроковий кредит який надається банком клієнту у разі перевищення суми операцій по платіжній картці над сумою залишку коштів на його рахунку в розмірі ліміту кредитування.

Сторонами було визначено, що засобами доступу до картрахунку є кредитна карта клієнта, та фінансовий телефон клієнта, який проходить верифікацію з підтвердженням відповідно до п. 1.1.1.16 договору. Таким чином позивач забезпечив відповідачу можливість доступу до карткового рахунку різними можливими шляхами, зокрема за допомогою карти та фінансового телефону на який приходить динамічний (змінюваний) ОТП- пароль.

Пунктом 1.1.3.2.3 договору для ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» передбачена можливість зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. При цьому у сторін договору виникають обовязки: - у кредитора: інформування позичальника щодо внесених змін шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. І.І.3.1.9 договору; - у позичальника: отримання виписки про стан та про здійснені операції по карткових рахунках (п. 1.1.2.3 Договору).

Згідно п.п. 1.1.6.1, 1.1.6.2 договору зміни в «Умови та правила надання банківських послуг» вносяться банком щомісячно в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє клієнтів про внесені зміни шляхом використання різних каналів зв'язку, серед яких: офіційний сайт банку,SMS - повідомлення клієнтам про зміни даних правил, клієнтські виписки, інші канали інформування. У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору виконавши умови п. 2.1.5.4 договору.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору. У разі виникнення прострочених зобов'язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 договору, клієнт сплачує банку пеню, яка розраховується згідно «Тарифів Банку» на час порушення зобов'язання та може змінюватись у відповідності до п. 1.1.3.2.3 договору.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що з наданого позивачем розрахунку вбачається, що в період з 30.05.2012 року по 31.08.2014 року відповідачу нараховувались відсоткова ставка поточна, та прострочена в розмірі 30 %, з 01.09.2014 року в розмірі 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року 43,20 %.

Пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід'ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9. Умов та правил надання банківських послуг. При цьому Банк надсилає позичальнику письмове повідомлення про зміну процентної ставки протягом 7 календарних днів з дати вступу в чинність зміненої процентної ставки.

09 січня 2009 року набрав чинності Закон № 661-VІ, яким ЦК України доповнено ст. 1056-1, якою передбачено, що: фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору, установлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку, умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Якщо сторонами кредитного договору досягнуто домовленості з усіх його умов, у тому числі щодо збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за кредитним договором з дотриманням певної процедури, то такі умови повинні виконуватись сторонами з моменту досягнення домовленості, тобто з моменту підписання договору.

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Виходячи з аналізу ст. ст. 5, 627, 629, 653 ЦК України слід дійти висновку про те, що якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов із додержанням установленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом № 661-VІ.

За загальним змістом термін «повідомлення» включає в себе не тільки направлення відомостей, з якими особа має бути обізнаною, а й отримання цією особою зазначених відомостей.

Боржник вважається належним чином повідомлений про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли Банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Крім того, в матеріалах справи відсутні підтвердження того, що боржник належним чином був повідомлений про зміну розміру процентної ставки. Отже, можна дійти висновку, що банком не додержано встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника про зміну процентної ставки, тому встановити правомірність дій позивача щодо нарахування заборгованості по відсоткам є неможливим.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа/ кредитодавець/ зобовязується надати грошові кошти / кредит/ позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти / ч.1 ст.1048 ЦК України/

За статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмові формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України в силу зобовязання одна особа (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися.

Статтею 526 ЦК передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Колегією суддів встановлено, що зі змісту заяви клієнта від 28.05.2012 року та Умов і правил надання банківських послуг, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. При цьому кредитним лімітом/ кредитом, кредитною лінією/ є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності / повернення/. П.2.1.1.2.10 при отриманні картки клієнт зобовязаний підписати картку у спеціально відведеному місці. П.2.1.1.2.11 строк дії картки вказано з її лицьового боку/ місяць і рік/. Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця і по закінченню строку дії картки вона пролонговується на новий строк (шляхом пред»явлення клієнту банком картки з новим строком дії) - п. 2.1.1.2.12.

Заява клієнта та інші матеріали, надані банком, не містять доказів того, що відповідач отримав платіжну картку та ПІН- код.

Крім того, у заяві не вказаний, перш за все, номер картки, яку отримав відповідач. В заяві у розділі « відмітки банку» підписом працівника банку від 28.05.2012 року засвідчується правильність та достовірність відомостей ним перевірено, ідентифікація клієнта проведена згідно порядку ідентифікації клієнтів при відкритті рахунків та випуску платіжних карт.

Умови і правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на складову договору банківських послуг, укладеного 28.05.2012 р. із відповідачем стосуються всього спектру фінансових послуг, що надавалися банком, у тому числі платіжних карт, вкладних операцій, кредитних карт, але не мають підпису позичальника, його реквізитів, відсутня дата їх складання або підпису сторонами, а також жодної ідентифікуючої ознаки на предмет їх невідємності від заяви позичальника.

Відповідно до п.1.1.7.12 вказаних Умов і правил договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу про припинення дії договору, він автоматично лонгується на цей же строк.

Матеріали цивільної справи не містять доказів, що мало місце пролонгування кредитної картки та її отримання відповідачем.

Відповідно до п.1.1.7.31. вказаних Умов і правил строк позовної давності визначено у 50 років, що є порушенням вимог ст.259 ЦК України, що передбачає необхідність укладення у письмові формі договору про збільшення позовної давності.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини п'ятої статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

В постанові Верховного Суду України від 06.11.2013 року по справі №6-116цс13, яку прийнято за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом /судами/ касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у кредитних правовідносинах, викладено правову позицію стосовно того, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, колегія суддів враховує, те, що останній платіж відповідачем було здійснено 19.12.2013 року, що стверджується наданим позивачем розрахунком, приєднаним до матеріалів справи. Банк не надав суду належних доказів, про те що вказаний платіж був здійснений відповідачем у повному обсязі, передбаченому умовами укладеного кредитного договору. Однак, навіть якщо це так, то право на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості у банку виникло із січня 2014 року, коли позичальником не було здійснено чергового платежу на погашення заборгованості. Таким чином, з січня 2014 року у позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав, однак банк звернувся до суду із зазначеним позовом лише у травні 2017 року, тобто зі спливом строку позовної давності, про застосування якого відповідачем було подано відповідну заяву. З огляду на зазначене, в позові слід відмовити, стороною позивача не надано суду доказів в спростування таких висновків суду (а.с.11-13).

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.5 статті 261 ЦК України за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Такі правові висновки зроблені Верховним Судом України в постанові по справі № 6-127цс14 від 22.10.2014 року.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Така правова позиція була неодноразово викладена Верховним Судом України, зокрема у постановах № 6-154цс15 від 30.09.2015 року, № 6-698цс15 від 10.06.2015 року, № 6-127цс14 від 22.10.2014 року, № 6-116цс13 від 06.11.2013 року.

З урахуванням викладеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31 липня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді