Справа № 309/4310/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

10 квітня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів КОЖУХ О.А., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ПАТ АБ «Укргазбанк» на рішення Хустського районного суду від 13 грудня 2016 року, -

встановила:

30.01.2015 ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк», у подальшому уточнив підстави позову і мотивував його таким. 23.06.2008 позивач уклав із банком кредитний договір № 146/08, відповідно до якого отримав у кредит 45000,00 дол. США зі сплатою за користування коштами 13,8% річних і строком по 22.06.2023. Виконання зобовязань позичальником забезпечувалося іпотекою належної йому квартири за адресою: м. Хуст, вул. Дружби, 71/3.

Сторонами був укладений договір про споживчий кредит, тому повинні були дотримуватися умови, передбачені законом для такого кредиту. Зокрема, умовами дійсності договору є зазначення в ньому розміру кредиту, умов кредитування, перед укладанням договору кредитодавець повинен належним чином поінформувати позичальника про суму кредиту, його сукупну вартість із урахування витрат на його оформлення, обслуговування, річну відсоткову ставку тощо, у договорі повинні бути зазначені істотні умови, з яких досягнуто згоди сторонами (ст.ст. 203, 215, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 ч.ч. 2, 4 Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ), Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168). Кредитодавець повинен виконати умови, необхідні для вільного та свідомого волевиявлення позичальника щодо можливості одержання кредиту.

Ці вимоги законодавства не були дотримані, оскільки позичальник не був ознайомлений із усіма умовами кредитування, інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту від нього було приховано, а щодо реальної відсоткової ставки та кінцевої загальної суми кредиту введено в оману. Тобто, позивача через його необізнаність було введено в оману щодо умов кредитування, з метою отримання прихованого прибутку щодо нього була застосована нечесна підприємницька практика, було порушено право споживача на вільний вибір продукції, мають місце несправедливі умови договору та істотний дисбаланс інтересів сторін на шкоду споживачеві (ст. 6 ч. 1, ст. 11 ч.ч. 2, 5, ст.ст. 18, 19, 21 Закону № 1023-ХІІ, ст. 230 ч. 1 ЦК України).

Кредитодавцем були порушені й вимоги щодо валютного регулювання. Так, єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня, а здійснення валютних операцій потребує наявності у контрагентів генеральної та/або індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, відповідно, для того, щоб отримати кредит в іноземній валюті та в подальшому виконувати кредитні зобовязання в іноземній валюті позичальнику необхідна була індивідуальна ліцензія (ліцензії) на здійснення валютних операцій. Ці вимоги випливають із положень ЦК України (ст.ст. 192, 533), Закону України «Про банки і банківську діяльність» (ст. 47), Декрету КМ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (ст.ст. 2, 5) та з інших норм законодавства. Такої ліцензії позичальник не мав, тому банк не мав права видавати йому споживчий кредит у іноземній валюті.

Факт порушення прав позивача як споживача під час укладання кредитного договору, зокрема, щодо визначення порядку нарахування відсотків за кредитом, приховування реальної відсоткової ставки, яка фактично становить за договором 16,83% річних, та інформації про абсолютне значення подорожчання кредиту, яке становить 52872,89 дол. США, встановлений висновком судової експертизи.

У разі, коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому.

Посилаючись на ці обставини, позивач просив визнати недійсним кредитний договір від 23.06.2008 № 146/08, укладений ним із ПАТ АБ «Укргазбанк».

Рішенням Хустського районного суду від 13.12.2016 уточнений позов задоволено, визнано недійсним кредитний договір від 23.06.2008 № 146/08, укладений ПАТ АБ «Укргазбанк» із ОСОБА_1

Відповідач в апеляції порушує питання про скасування рішення суду як незаконного і необґрунтованого та відмову в позові. Доводи апеляції зводяться до таких.

Позивач не довів умисного введення відповідачем його в оману та не спростував факту вільності свого волевиявлення в момент укладання договору. Позичальник був обізнаний із умовами кредитування, сукупною вартістю кредиту і заперечень щодо них не мав, вільно обрав валютний кредит із відсотковою ставкою 13,8% річних, яка була нижчою за відсоткову ставку за гривневими кредитами (18,5% річних).

Позивач не довів несправедливості умов договору та істотного дисбалансу в них на шкоду йому. Всі умови договору були узгоджені, позивач протягом 14 днів міг відкликати свою згоду на укладання договору, чого не зробив і виконував умови договору близько семи років.

Висновки судової експертизи не вказують на наявність несправедливих умов договору та заподіяння шкоди позивачеві. Крім того, загальна сукупна вартість кредиту, що була доведена банком до позичальника, складає 48878,88 дол. США, що є навіть більшим від показника, встановленого експертом (46460,13 дол. США). Недоліки змісту додатку № 1 до договору щодо кількості платежів, відсутність певних даних пояснюються помилкою виконавця, який не роздрукував додаткового аркуша із даними, а кінцеві цифри в додатку зазначені правильні, відповідно до строку кредитування. Інші описки в цьому додатку не впливають на дійсність договору та не вказують на умисел працівників банку на спричинення шкоди споживачу фінансових послуг.

Суд не врахував правову позицію, викладену в прецедентному судовому рішенні, що не давала підстав для кваліфікації умов договору як несправедливих.

У письмових запереченнях на апеляцію позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін. Посилається загалом на ті самі обставини, якими мотивувався позов, вказує на недотримання банком покладених на нього законодавством вимог щодо належного інформування споживача про дійсні умови кредитування на момент укладання договору.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: представника відповідача ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, позивача ОСОБА_1, який скаргу не визнав, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, апеляційний суд приходить до такого.

Спірні правовідносини регулюються нормами ЦК України, іншим законодавством щодо кредитних зобовязань та у відповідній частині законодавством про захист прав споживачів у редакції, що була чинною на час їх виникнення.

Відповідно до ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст.ст. 6, 11-14, 202, 203, 215, 216, 217, 230, 509, 525, 526, 626-629, 638 ЦК України:

сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства; договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди;

цивільні права та обовязки, що виникають з договорів, повинні належно виконуватися; особа здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки;

зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; договір є обовязковим для виконання сторонами;

якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним; обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування;

підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України; недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За приписами Закону України «Про захист прав споживачів» (Закон № 1023-ХІІ):

перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про кредитні умови, зокрема: в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача (пп. в)); тип відсоткової ставки (пп. г)); орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо) (пп. д)); строк, на який кредит може бути одержаний (пп. е)); варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги (пп. є)); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування (пп. і)) (ст. 11 ч. 2 п. 2));

споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі; у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством (ст. 11 ч. 4);

споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору; інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги) (ст. 15 ч. 1);

умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача; якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним; у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому (ст. 18 ч.ч. 2, 5, 6);

нечесною є підприємницька практика, якщо спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору; правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ст. 19 ч.ч. 1, 6);

права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо при реалізації продукції будь-яким чином порушується право споживача на свободу вибору продукції; порушується свобода волевиявлення споживача та/або висловлене ним волевиявлення; порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач; будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію; ціну продукції визначено неналежним чином (ст. 21).

Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженими постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168 (Правила НБУ, реєстрація в Мінюсті від 25.05.2007 за № 541/13808), передбачається, зокрема, що:

банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши загалом ті відомості, що вказані у частині 2 статті 11 Закону № 1023-ХІІ (п. 2.1.);

інформація про платежі споживача, які зазначені в п. 2.1, надається з обовязковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо) (п. 2.2.);

банки зобовязані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією (п. 2.4.);

банки зобовязані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, зазначивши, зокрема, значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів НБУ; зазначати сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором (п.п. 3.1.-3.4.).

Конституційний Суд України у рішенні від 10.11.2011 № 15-рп/2011 у справі № 1-26/2011 дійшов висновків про те, що межі дії принципу свободи договору, закріпленого у п. 3 ст. 3 ЦК України, визначаються критеріями справедливості, добросовісності, пропорційності, розумності; споживачу, як правило, обєктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання; отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги, тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого субєкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору; це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору; тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів; захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного регулювання ринків фінансових послуг.

Встановлено, що 29.05.2008 ОСОБА_1 заповнив у підрозділі Відкритого акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк», Заяву позичальника фізичної особи на отримання кредиту щодо надання йому кредиту на споживчі цілі у сумі 50000,00 дол. США на 180 місяців із процентною ставкою за ним у розмірі 13,8% річних (а.с. 30). У заяві зазначено, що її підписанням Клієнт підтверджує надання йому Банком у письмовій формі та в повному обсязі інформації, передбаченої п. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», водночас доказів надання Банком та одержання Клієнтом на час підписання заяви такої конкретної письмової інформації у справі немає.

13.06.2018 ОСОБА_1 своїм підписом засвідчив факт ознайомлення із загальними умовами кредитування по програмі «Іпотечний кредит», в яких відображений ІІ варіант кредитування, відповідно до якого строк кредитування становив до 240 місяців, процентні ставки: у гривнях від 18,5%, у євро і в доларах США від 13,8% річних (а.с. 31).

23.06.2008 ВАТ АБ «Укргазбанк» (Банк), і ОСОБА_1 (Позичальник) підписали кредитний договір № 146/08, відповідно до якого Банк надав Позичальнику на строк з 23.06.2008 по 22.06.2023 кредит у сумі 45000,00 дол. США зі сплатою за користування коштами процентів за ставкою 13,8% річних для задоволення споживчих потреб (преамбула, п.п. 1.1., 1.5. договору) (а.с. 12-15). Договір містив умови, згідно з якими:

Банк зобовязаний: розраховувати проценти за фактичну кількість днів користування кредитом на суму фактичного залишку на позичковому рахунку (п. 3.1.4.); розраховувати проценти застосовуючи метод «факт/факт», коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів) (п. 3.1.6.);

Позичальник зобовязаний: здійснювати повернення кредиту, сплату процентів… у передбачені цим договором строки (п. 3.3.1.); повернення суми кредиту здійснювати… щомісячно з 1-го по 10-е число… в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 250,00 дол. США… (п. 3.3.3.);

Банк має право: вимагати дострокового виконання зобовязань позичальником у разі порушення строків/термінів сплати будь-яких платежів за договором, в т.ч., сплати процентів, комісій, повного/часткового повернення кредиту та інших платежів… (п. 3.2.5. пп. 5));

Строк дії договору з моменту набрання ним юридичної сили по 23 червня 2024 року (п. 7.4.);

Позичальнику надається інформація щодо сукупної вартості кредиту у Додатку № 1, що є невідємною частиною цього Договору (п. 7.5.).

У справі міститься підписаний ВАТ АБ «Укргазбанк» і ОСОБА_1 документ, названий Додатком № 1 до кредитного договору від 08.02.2008 № 17/08 із зазначенням, що він є невідємною частиною кредитного договору (а.с. 32-33). У цьому Додатку зафіксовані Тарифи банку, а також умови надання кредиту в сумі 45000,00 дол. США на 180 місяців із процентною ставкою 13,80% річних, при цьому:

у таблиці, наведеній у Додатку, зазначено, що платежі в ній зафіксовані в доларах США, відображена кількість платежів за 168 місяців, а не за 180 місяців, на які був виданий кредит;

загальна сума платежів за розрахунковий період відображена в розмірі 136795,83 дол. США, сума платежів за основним боргом (за кредитом) 45000,00 дол. США, сума платежів за процентами 46838,88 дол. США, крім того, в підсумковому рядку таблиці відображені платежі зі страхування предмета застави, страхування життя Позичальника й інші супутні платежі (комісії, плата за нотаріальне оформлення тощо);

наведена у Додатку таблиця містить останню колонку «Реальна процентна ставка», ця колонка не заповнена, реальна процентна ставка у Додатку не визначена і не відображена ані за певні періоди кредитування, ані за увесь період.

Висновком судового експерта ОСОБА_3 від 24.06.2016 № 1795 за результатами судово-економічної експертизи, проведеної під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с. 93-114), зафіксовані, зокрема, такі факти і обставини:

споживачу перед укладанням кредитного договору не була надана повна інформація стосовно орієнтовної сукупної вартості кредиту та вартості послуги з оформлення договору, а відображені в «Умовах кредитування по програмі «Іпотечний кредит» додаткові витрати Позичальника відображають орієнтовно найменші розміри витрат Позичальника;

відсутні додатки договору, які містять розрахунок сукупної вартості кредиту із визначенням її в процентному значенні та в грошовому виразі, у вигляді реальної процентної ставки (у процентах річних) та абсолютного значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі);

Додаток № 1 до кредитного договору від 08.02.2008 № 17/08 є невідємною частиною кредитного договору, але його реквізити не узгоджуються із реквізитами договору, укладеного 23.06.2008 за № 146/08; термін кредитування, наведений у графіку платежів, складає 168 місяців, що не узгоджується з фактичним терміном 180 місяців, крім того, у п. 7.4. договору вказаний інший термін дії договору по 23.06.2014 (192 місяці);

сума щомісячних платежів за кредитом, зазначена в Додатку, арифметично не узгоджується з підсумком відповідної колонки 45000,00 дол. США (250 х 168 = 42000,00 дол. США);

при розрахунку процентів у графіку платежів Додатку № 1 застосовано метод нарахування «30/360» (умовно 30 днів у місяці/360 днів у році), що не узгоджується з методом, визначеним договором «факт/факт» (згідно п. 3.1.6. договору фактична кількість днів у місяці та році);

відповідно до п. 1.1. кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 13,80%, в межах наявних матеріалів реальна процентна ставка та абсолютне значення подорожчання кредиту на момент укладання кредитного договору не визначені;

в межах наявних матеріалів на момент укладання кредитного договору від 23.06.2008 № 146/08 і виходячи з розрахунків, здійснених відповідно до умов п.п. 3.1.6. і 3.3.3. кредитного договору (метод «факт/факт»; щомісячна сплата не менше 1/180 суми кредиту):

встановлена реальна процентна ставка складає 16,83%;

абсолютне значення подорожчання кредиту складає 52872,89 дол. США;

під час укладання кредитного договору від 23.06.2008 № 146/08 оформлення Банком інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (у вигляді реальної процентної ставки та абсолютного значення подорожчання кредиту) виконано без дотримання вимог Правил НБУ та Закону № 1023-ХІІ.

Кредитний договір (зокрема, договір про споживчий кредит) укладається в письмовій формі; розмір процентів, що підлягають сплаті за користування кредитом, включно з порядком нарахування та сплати процентів, є істотними умовами договору; зміст договору може бути зафіксований як в одному, так і в кількох документах; один з оригіналів договору передається споживачеві, обовязок доведення цього факту покладається на кредитодавця (наведені вище положення закону та ст. 207, ст. 208 ч. 1 п.п. 2, 4, ст.ст. 536, 1054, ст. 1055 ч. 1 ЦК України, ст. 11 ч. 4 абз. 1, абз. 3 п.п. 5, 6 Закону № 1023-XII). Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 218 ч. 1, ст. 1055 ч. 2 ЦК України).

Форму кредитного договору та умови кредитування запропонував відповідач і саме обовязком кредитодавця було дотримання цієї форми, належне відображення у договорі умов, які за правилами, визначеними самим кредитором, належало фіксувати в тексті договору та в його додатку (додатках). На стадії розгляду справи в суді першої інстанції було встановлено та не було спростовано відповідачем в апеляційному суді, що договір містить одночасно умови нарахування, а відтак, і сплати процентів за кредитом, що засновані на різних методах і формулах розрахунку процентів, зафіксованих у тексті договору (п.п. 3.1.6.) і в Додатку № 1 до договору. При цьому, за методом нарахування, застосованим у Додатку № 1 і доведеним до споживача, сума процентів, що передбачалася загалом до сплати позичальником, була визначена в розмірі 46838,88 дол. США, тоді як за методом, передбаченим п. 3.1.6. договору, проценти, що передбачалися до сплати, обмежувалися на 378,75 дол. США меншою сумою (46460,13 дол. США).

Визначивши формою додатку договору такий параметр як «Реальна процентна ставка» у відповідних періодах і загалом за весь час кредитування (що само по собі узгоджується із вимогами законодавства), кредитодавець зобовязаний був відобразити відповідні дійсні значення цього параметру (дійсне значення реальної процентної ставки), чого всупереч вимогам закону та обраної ним же форми договору не зробив.

Відповідач в апеляційному суді визнав наявність у Додатку № 1 до кредитного договору недоліків, що стосувалися неповноти даних щодо відображення кількості місяців кредитування, реальної процентної ставки, вказував на неналежне виконання працівниками банку обовязків щодо оформлення цього додатку, описки в документах щодо строку кредитування тощо. Водночас на обґрунтування правомірності позиції кредитодавця посилався, серед іншого, на те, що до позичальника була доведена більша сукупна вартість кредиту (сума процентів, супутніх платежів та ін.), ніж її визначив судовий експерт.

Беручи до уваги наведені вище норми законодавства та факти і обставини, що були встановлені під час розгляду справи судом, із правовою позицією відповідача погодитись не можна.

За встановлених обставин неможливо стверджувати, що споживачу фінансової послуги на момент укладання кредитного договору була надана достовірна, повна і несуперечлива інформація відповідно до вимог, встановлених законодавством, щодо умов кредитування, зокрема, щодо розміру, порядку нарахування та сплати процентів, реальної процентної ставки, сукупної вартості кредиту та параметрів його подорожчання, тобто, чітка, зрозуміла, надана у недвозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення вільного волевиявлення та свідомого вибору послуги.

Істотні умови кредитного договору стосовно розміру, порядку нарахування та сплати процентів не можна визнати такими, щодо яких у належній формі сторони зафіксували згоду при укладанні договору. Наявність у договорі одночасно різних умов щодо процентів і їх нарахування за різними методами суперечить вимогам закону, делегітимізує та спотворює увесь порядок нарахування і сплати процентів, створює недопустиму ситуацію правової невизначеності щодо оплати кредиту (ціни послуги, договору). Ці обставини, що впливають на увесь зміст кредитного договору та змінюють правовідносини між сторонами, не були доведені кредитодавцем до споживача і стали відомі лише після проведення призначеної судом першої інстанції судової експертизи.

Реальна процентна ставка склала 16,83% річних за кредитом, що був виданий в іноземній валюті, обовязок доведення цієї ставки до споживача банк не виконав, тоді як на час підписання договору було відомо, що за кредитами, які видаються в гривнях зі співставними умовами кредитування процентна ставка складала 18,5% річних, що є більшим від указаної реальної процентної ставки за валютним кредитом лише на 1,67%. Безвідносно до того, чи обрав би позичальник за такої неістотної різниці на противагу валютному гривневий кредит, щодо якого, при цьому, відсутні відповідні валютні ризики, та безвідносно до реальної процентної ставки, яка могла визначатися за гривневим кредитом, кредитодавець повинен був повідомити позичальнику про реальну процентну ставку за валютним кредитом, про який ідеться, а також про його сукупну вартість і параметри його подорожчання.

Міркування відповідача щодо відсутності порушень прав споживача внаслідок різниці між параметрами кредитування, що були до нього доведені, та даними, встановленими судовим експертом, не заслуговують на увагу. По-перше, недостовірність доведених до споживача параметрів вже сама по собі тягне порушення його прав незалежно від того, в який бік має місце відхилення, оскільки означає їх невідповідність реальним обставинам, по-друге, доведення до споживача більших обсягів коштів, що передбачаються до сплати, аніж це встановлено насправді, вказує на очікуване одержання частини коштів, підстав для сплати яких немає.

Відтак, права позивача як споживача фінансової послуги були порушені в момент укладання кредитного договору, волевиявлення позичальника не було вільним, він був позбавлений реальної можливості на підставі достовірної інформації обрати порівняно з іншими саме ту послугу, яка відповідає його інтересам, здійснити свідомий і вільний вибір. Саме це є визначальним у справі, наведені обставини є достатніми для визнання кредитного договору недійсним повністю з підстав, передбачених ст. 203 ч.ч. 1, 3, ст. 215 ч.ч. 1, 3 ЦК України, ст. 15 ч. 1, ст. 18 ч. 6 п. 2, ст. 19 ч. 1 п. 2, ч. 2 п. 3, ч. 6, ст. 21 ч. 1 п.п. 1, 2, 5, 7 Закону № 1023-ХІІ, позаяк із огляду на порушення правил визначення умов щодо оплати кредиту процентами про можливість визнання договору недійсним лише у певній частині не йдеться. Відповідні підстави позову, факти і обставини, що є предметом доказування, позивачем були доведені (ст.ст. 10, 11, 57-60, ст. 179 ч. 1 ЦПК України). Доводи апеляції наведеного не спростовують.

Зважаючи на такі підстави для визнання договору недійсним, оцінка доводів сторін і судового рішення з точки зору відповідності правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 11.09.2013 у справі № 6-40цс13 не є необхідною, однак, із цією правовою позицією доводи позивача та рішення суду, на відміну від позиції відповідача, теж узгоджуються, оскільки умови оспореного договору порушують принцип добросовісності, істотно порушують баланс договірних прав та обовязків сторін, позаяк спотворюють реальні умови кредитування не встановлюючи фактично правомірного і обґрунтованого балансу, чим поза сумнівом завдають шкоди споживачеві.

Інші підстави, з яких предявлявся позов, зокрема, стосовно порушення прав споживача у контексті дотримання вимог банківського і валютного законодавства у звязку з наданням кредиту в іноземній валюті як такого, необґрунтовані та правильно не взяті до уваги судом першої інстанції. Водночас такі обставини не впливають на висновок про необхідність задоволення позову з підстав, що є обґрунтованими і доведеними.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 308 ЦПК України апеляцію відповідача слід відхилити, правильне по суті та справедливе рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» відхилити, рішення Хустського районного суду від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді