Справа № 202/5756/17
Провадження № 2/202/2587/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 листопада 2017 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Зосименко С.Г.

при секретарі Герасименко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Управління - служба у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпро ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що вона є матір'ю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач є батьком дитини. Шлюб між сторонами розірвано 03.10.2014 року. Дочка проживає з позивачкою. Відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку. Просила надати дозвіл ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, на тимчасовий виїзд з України доньки, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, до Федеративної Республіки Німеччини та інших країн - учасниць Шенгенської угоди з 08 серпня 2017 року по 05 листопада 2017 року.

Позивачка у судове засідання не з'явилася.

Представник позивачки подала до суду заяву про розгляд справи без участі позивачки та її представника. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання з'явився, позовні вимоги не визнав. Суду пояснив, що позивачка перешкоджає йому бачитися з дитиною, брати участь у її вихованні. Він ніколи не заперечував проти виїзду дитини за кордон, але він хоче бути впевненим, що дитина повернеться додому та він буде мати змогу її виховувати. Позивачка не може конкретизувати мету поїздки до Німеччини, То вона стверджує, що має намір оздоровити дитину, але не надає доказів її хвороби, то стверджує, що має намір працювати за кордоном. Просив у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що існує реальна загроза, що позивачка виїде разом із дитиною на ПМЖ до іншої країни, тому батько дитини заперечує проти надання згоди на виїзд дитини.

Представник третьої особи Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради у судове засідання не з'явився. В матеріалах справи є лист третьої особи № 2212 від 10.11.2017 року з якого вбачається, що третя особа просить розглядати справу без участі представника. Орган опіки та піклування Індустріальної районної у місті Дніпрі ради вважає недоцільним надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька у зв'язку з закінченням терміну, вказаного у позовній заяві.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22.06.2012 року по 03.10.2014 року. Від шлюбу мають малолітню дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Як встановлено у судовому засіданні, сторони не проживають разом. Дитина проживає разом із позивачкою. Між сторонами не досягнуто згоди стосовно участі батька у вихованні дочки та побачень батька з дочкою.

Згідно ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання своїх обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або у супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

3) за рішенням суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно із п. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У судовому засіданні відповідач пояснив, що він не заперечує проти того, щоб у встановленому законом порядку надати дозвіл на виїзд дочки за кордон. Позивачка у позовній заяві просила надати дозвіл на виїзд за кордон малолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Федеративної Республіки Німеччини та інших країн - учасниць Шенгенської угоди з 08 серпня 2017 року по 05 листопада 2017 року, у той час, як звернулася з даним позовом до суду 31 серпня 2017 року та рішення судом ухвалюється 10 листопада 2017 року, тобто по закінченню терміну, на який позивачка просить надати дозвіл на виїзд дитини. Крім того, суд враховує, що відповідач, як батько дитини, має право на участь у її вихованні та вирішенні питання щодо поїздок дитини за кордон до досягнення нею 18-ти річного віку. 10 травня 2017 року позивач надав нотаріально посвідчену згоду на тимчасовий виїзд дочки - ОСОБА_3 до Федеративної Республіки Німеччини та інших країн - учасниць Шенгенської угоди з 08 серпня 2017 року по 05 листопада 2017 року. 12 липня 2017 року відповідач відкликав свою згоду на виїзд дитини. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2017 року ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні його позовних вимоги до ОСОБА_1 про визнання заяви про надання згоди на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України такою, що втратила чинність, заборону виїзду малолітньої дитини за межі України.

Таким чином, суд приходить до висновку про недоведеність та необґрунтованість вимоги позивачки щодо надання дозволу на виїзд за кордон без згоди батька неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і тому відмовляє у її задоволенні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір, сплачений позивачко, з відповідача не стягується.

Керуючись ст. 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. ст. 3, 18, 27 Конвенції про права дитини, приписами 6-7 Декларації прав дитини, ст. 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ст. ст. 9, 48, 51 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 155, 157 СК України, ст. 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", п. 17, п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, п. 2-2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 3, 7, 14, 57, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 - денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні, під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.Г. Зосименко