06.11.2017 Справа № 363/139/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, як законного представника ОСОБА_3, треті особи - Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, Орган опіки та піклування Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області та ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

позивачка звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, її син ОСОБА_2, який зареєстрований в вказаній квартирі зареєстрував в квітні 2016 року в її квартирі свого сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Однак онук жодного дня в її квартирі не проживав. ОСОБА_3 постійно проживав разом зі своїми батьками в с. Нижча Дубечня, Вишгородського району, Київської області.

Позивачка позов підтримала в повному обсязі, просила про його задоволення з викладених у ньому підстав, зазначила, що на даний час ОСОБА_4 забрала дитину ОСОБА_3, з місця де вони фактично проживали в с. Нижча Дубечня та поїхала проживати в інше місце, яке їй невідоме.

Відповідач ОСОБА_2 позов визнав. Пояснив, що він зареєстрував місце проживання свого сина в квартирі, що належить його матері, однак син ніколи не проживав в згаданій квартирі. Він разом з ОСОБА_4 та сином ОСОБА_3 проживали в АДРЕСА_3. В кінці 2016 року у них погіршились відносини з ОСОБА_4 і остання забрала дитину та виїхала з місця їхнього проживання. На даний час йому невідомо, де вони проживають.

Третя особа - Орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, до суду не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Третя особа - Орган опіки та піклування Нижчедубечанської сільської ради Вишгородського району Київської області, до суду не з'явились, повідомили суд про розгляд справи за їх відсутності.

ОСОБА_4, будучи повідомленою про розгляд справи в порядку ч. 9 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилась.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у відсутність осіб, які до суду не з'явились.

Заслухавши позивачку та відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як вбачається з довідки форми № 3 від 15 грудня 2016 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2.

Позивачка постійно проживає у вказаній квартирі, несе витрати по її утриманню.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 березня 2016 року ОСОБА_2 визнано батьком дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки форми №3 від 15 грудня 2016 року ОСОБА_3(ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.), 05 квітня 2016 року зареєстрований в квартирі позивачки.

ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 за зареєстрованим місцем приживання відсутній, у квартирі позивачки ніколи не проживав.

Вказані обставини підтверджуються актами складеними депутатом Вишгородської міської ради Київської області № 397 від 19 грудня 2016 року, № 410 від 20 січня 2017 року, № 447 від 27 лютого 2017 року, № 475 від 17 жовтня 2017 року.

Відповідно до довідки від 15 грудня 2016 року Нижчедубечанської амбулаторії загальної практики-сімейної проживав в с. Нижча Дубечня Вишгородського району, Київської області.

Встановлено, що малолітня дитина проживала зі своїм батьками в АДРЕСА_3

За змістом ст. 7 Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місяця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи (дитини) здійснюється на підставі заяви її законних представників або судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК Украйни, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно ст. 160 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Тобто, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років є місце проживання її батьків.

Відповідно до ч. 3. п. 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 24.12.2010 № 3307/5) державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем народження дитини або за місцем проживання її батьків чи одного з них. Дана норма вказує на обрання місця реєстрації дитини батьками.

Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч. 1-3 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до п. 9, 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні спорів про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи зареєстровані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі й в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

На ствердження вибуття, суд може брати до уваги будь які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд і в інший населений пункт, тощо).

Згідно з приписами ч.4ст.29 ЦК України, ч.1 ст.160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає.

Згідно наведених приписів законів слід дійти висновку, що малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає.

В той же час, право малолітньої дитини користуватися житлом позивача є похідним від аналогічного права одного з батьків та існує лише за наявності його у одного з них.

По справі встановлено, що дитина ніколи не проживала за місцем реєстрації в квартирі позивачки, постійно проживала зі своїми батьками за іншою адресою, на теперішній час, місце її проживання не відоме.

Таким чином, оскільки підставою втрати у дитини права користування житлом є те, що спірне житлове приміщення не було постійним місцем проживання дитини та її батьків, які мали інше житлове приміщення для проживання, крім того матір дитини у вказаній квартирі не зареєстрована та на даний час проживає в іншому місці, а батько постійно проживає за іншою адресою, тому суд вважає, що малолітня дитина, як самостійний суб'єкт житлових правовідносин (окремо від батьків), в даному випадку може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Суд доходить висновку, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, втратив право користування жилим приміщенням, відповідно до вимог статей 71 та 72 ЖК України.

Відтак пред'явлені вимоги ґрунтуються на вимогах Закону і підлягають задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позовну заяву задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя