Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Ступак О.В., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення відсотків за депозитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року та касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 18 жовтня 2010 року між ним та публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено депозитний договір на суму 10 000 доларів США, строк дії вкладу - 12 місяців, по 18 жовтня 2011 року включно, процентна ставка - 9 %. Якщо після закінчення терміну вкладу клієнт не заявив банку про відмову від продовження терміну вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін. На письмове звернення позивача від 09 квітня 2014 року про розірвання договору та повернення вкладу останній отримав відповідь банку про те, що даний договір був розірваний і вклад у розмірі 782,00 доларів США виплачено, однак у банку відсутній видатковий ордер на вказану суму. Факт невиконання відповідачем своїх обов'язків за депозитним договором встановлений судовим рішенням, яким стягнуто суму вкладу у розмірі 10 000 доларів США. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» вклад так і не повернуло, відсотки за користування коштами не нараховує та не сплачує.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за депозитним договором від 18 жовтня 2010 року, зокрема відсотки за несвоєчасне повернення депозитного вкладу в період з 18 березня 2013 року по 10 березня 2016 року в розмірі 2 677,50 доларів США та 3 % річних від простроченої суми по виплаті відсотків за вказаний період у розмірі 892 долара США, а всього - 3 569,50 доларів США.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_3 відсотки за договором банківського вкладу від 18 жовтня 2010 року в розмірі 2 677,50 доларів США, що станом на 10 березня 2016 року еквівалентно 70 946,07 грн., та 3 % річних від простроченої суми у розмірі 892 долари США, що станом на 10 березня 2016 року еквівалентно 23 635,44 грн., а всього - 3 569,50 доларів США, що еквівалентно 94 581,51 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині визначення до стягнення розміру заборгованості та судових витрат змінено. Визначено до стягнення відсотки за користування неповернутою сумою згідно договору банківського вкладу в розмірі 30 317,22 грн. та 3 % річних за прострочення виконання зобов'язання у розмірі 1 743,24 грн., а всього - 32 060,46 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті рішення місцевого суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарг та вивчивши матеріали справи, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції у незміненій частині, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що банк безпідставно не повертає ОСОБА_3 вклад та відсотки по ньому.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив із того, що у період з 18 березня 2013 року по 09 квітня 2014 року відсотки на вклад нараховуються за ставкою 9 %, а у період з 09 квітня 2014 року по 10 березня 2016 року - за ставкою 1 %.

Такі висновки колегія суддів вважає правильними і такими, що узгоджуються з матеріалами справи та вимогами закону.

Судами встановлено, що між сторонами 18 жовтня 2010 року укладено депозитний договір строком дії 12 місяців, відповідно до умов якого сума вкладу становить 10 000 доларів США, процентна ставка - 9 % річних з виплатою відсотків щомісячно з можливістю його пролонгації на такий самий термін дії за умови відсутності заяви вкладника про відмову від його продовження.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року, стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму вкладу за депозитним договором від 18 жовтня 2010 року у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно 159 500 грн.

Вказаними вище судовими рішеннями встановлено, що спірний депозитний договір розірвано 09 квітня 2014 року на вимогу ОСОБА_3

Звертаючись до суду з даним позовом про стягнення відсотків за користування неповернутою сумою вкладу та 3 % річних з прострочення виконання зобов'язання, ОСОБА_3 вказував, що рішення суду про стягнення суми вкладу не виконано.

Судом також встановлено, що відповідно до наказу ПАТ КБ «ПриватБанк» від 05 січня 2004 року по вкладам «за вимогою» у доларах США з 06 січня 2004 року в банку встановлена ставка 1 % річних (а. с. 97), інформація про що була розміщено на офіційному порталі Банку (а. с. 100) та проінформовано ОСОБА_3 у п. 5 заяви на оформлення вкладу (а. с. 7), затвердженої підписом останнього.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунку вкладника з інших підстав.

Договором передбачено його автоматичну пролонгацію без додаткового погодження між сторонами.

Однак закінчення строку дії договору в разі невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 02 березня 2016 року № 6-2861цс15, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що депозитний договір розірвано 09 квітня 2014 року на вимогу позивача і саме до цієї дати відсотки нараховуються у розмірі, встановленому договором, а саме: 9 %, та після закінчення строку дії договору - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а саме: 1 %.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212 - 215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Суд апеляційної інстанції, навів обґрунтовані розрахунки, з яких виходив при задоволенні грошової вимоги, які підтверджені належними та допустимими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Разом з тим, доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» про відсутність правових підстав для застосування вимог ст. 625 ЦК України в частині стягнення 3 % річних спростовуються наступним.

Так, згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України у разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вказані вище висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 квітня 2016 року № 6-352цс16, яка відповідно до норм ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Таким чином, висновки апеляційного суду про наявність правових підстав для стягнення 3 % річних відповідають вимогам ст. 625 ЦК України, а вищевказані доводи касаційної скарги ПАТ КБ «ПриватБанк» не заслуговують на увагу.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 щодо необхідності стягнення боргу в іноземній валюті, не заслуговують на увагу, оскільки позивач в останній редакції уточнених позовних вимог просив стягнути суму боргу саме в національній валюті - гривні (а. с. 61).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про постійну автоматичну пролонгацію депозитного договору та необхідність стягнення відсотків за користування неповернутою сумою згідно договору банківського вкладу за весь час прострочення у розмірі 9 % також не заслуговують на увагу, оскільки депозитний договір розірвано 09 квітня 2014 року на вимогу позивача і після цієї дати відсотки нараховуються у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу, а саме: 1 %.

Судом першої інстанції в незміненій частині, повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, надані сторонами докази, які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду в незміненій частині містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд перевірив законність і обґрунтованість встановлених місцевим судом обставин, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів та розрахунки.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, а при їх дослідженні та встановленні місцевим судом в незміненій частині та судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 15 квітня 2016 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду Чернівецької області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: О.В. Кафідова

А.О.Леванчук

О.В.Ступак

І.М.Фаловська