Справа № 569/7599/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Абашиній О.В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_3 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Заяв про розгляд справи без його участі до суду не надходило.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги позивача не визнала, надіслала до суду заяву про застосування строків позовної давності, яку підтримала в судовому засіданні. Додатково пояснила суду, що позивачу стало відомо про невиконання ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором 17 березня 2011 року (дня винесення Рівненським судом рішення про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором), тому позов про стягнення процентів банк мав би подати до 17 березня 2014 року. Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача процентів та пені лише 13 червня 2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримав у повному обсязі з підстав викладених у позові. Просить суд, стягнути з відповідача на користь позивача поточну заборгованість по процентах 392,59 дол. США, прострочену заборгованість по процентах 17935,44 доларів США, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності 11756,05 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 11628 грн., а всього 18328 доларів США та 23384,27 грн., та стягнути з відповідача судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 7913,33 грн.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Судом встановлено, що 13 листопада 2006 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком "Укргазбанк" (правонаступником якого є ПАТ АБ "Укргазбанк") та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 47/06/К-Ф, додатковий договір №1 від 11 липня 2007 року, згідно умов даного договору (зі змінами і доповненнями) відповідачу надано кредит в розмірі 37000,00 доларів США, на строк з 13 листопада 2006 року по 12 листопада 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12,5% річних. Відповідно до п.3.3.1. кредитного договору позичальник зобовязався здійснювати повернення суми кредиту в доларах США, щомісячно в розмірі відповідно до Графіку повернення заборгованості. Відповідно до п.3.3.2. кредитного договору позичальник зобовязаний у разі виникнення простроченої заборгованості за простроченим кредитом сплачувати проценти за користування кредитом виходячи з процентної ставки, встановленої п.3.2.8. цього договору, починаючи з дня виникнення простроченої заборгованості, а саме 17,5%. За порушення строків повернення кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом позичальник зобовязаний сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення платежу від дня виникнення такої прострочки до повного погашення заборгованості (п.5.3. кредитного договору).

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, що стверджується заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі №2-2489/11 від 17 березня 2011 року. Вказане рішення було частково змінене рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року, позов ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставне майно задоволено частково, та стягнуто з ОСОБА_3 на користь банку грошові кошти: сума кредиту, що стягується достроково 24771,00 дол. США, прострочена заборгованість по кредиту 4839,18 дол. США, прострочена заборгованість по процентах 1904,18 дол.США, заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту 1860,25 дол.США, заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів 6946,96 грн., а всього: 31514,36 дол. США та 8807,21 грн. У задоволенні позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено.

29.12.2015 року банк надіслав відповідачу претензію про повернення заборгованості по кредиту. Дана претензія не виконана, заборгованість відповідач не погасив.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 526 Цивільного кодексу України передбачає, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як зазначено в позові, внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобовязань утворилась поточна заборгованість по процентах 392,59 дол. США, прострочена заборгованість по процентах 17935,44 дол.США, пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності становить 11756,05 грн., заборгованість по пені за несвоєчасну сплату процентів становить 11628,22 грн.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Представник відповідача ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування строків позовної давності, обґрунтовуючи його тим, що банк дізнався про порушення своїх прав в день винесення Рівненським міським судом рішення 17 березня 2011 року про задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №47/06/К-Ф.

Відповідно до п. 5.8 Кредитного договору, строк позовної давності за цим договором встановлюється сторонами в три роки, в тому числі за вимогами по поверненню: процентів за користування кредитом та суму заборгованості по кредиту з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, пені за несвоєчасну сплату процентів та кредиту, штрафів та всіх видатків понесених банком під час виконання умов цього договору.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252 255 ЦК України.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. (Постанова Пленуму ВССУ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 18 червня 2014 року справа № 6-61цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи вищенаведені норми права, суд приходить до висновку, що порушення прав кредитора та відповідно, момент виникнення права на позов, тобто можливість реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, настало 17 березня 2011 року.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, з вимогою про стягнення заборгованості та з даною позовною заявою до суду позивач звернувся лише 14 червня 2016 року, тобто поза межами трирічного строку, передбаченого ст. 261 ЦК України.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (п. 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Аналогічні правові висновки містяться в Постанові Верховного суду України від 16 вересня 2015 року справа № 6-68цс15, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За вищевикладених обставин, у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності для звернення до суду із вимогами про стягнення заборгованості по кредитному договору, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5