Справа № 163/814/17 Головуючий у 1 інстанції: Гайдук А.Л.
Провадження № 22-ц/773/1470/17 Категорія: 2 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Грушицького А.І., Данилюк В.А.,

секретар с/з - Черняк О.В.,

з участю:

представників позивача - Склянчук Л.С., Климович Т.Д.,

відповідача - ОСОБА_4,

представника відповідача - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_4 на рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Любомльського районного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року в даній справі позов Нудиженської сільської ради до ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено.

Постановлено витребувати з незаконного володіння ОСОБА_4 наступне майно: трактор марки «МТЗ-80», заводський НОМЕР_5, двигун НОМЕР_10, 1990 року випуску, державний номер НОМЕР_11; причіп «2ПТС-4», державний номер НОМЕР_1 та плуг «ПЛН-3,35», яке передати його власнику - Нудиженській сільській раді Любомльського району Волинської області.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області 1600 грн. судового збору.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, відповідач ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом фактичних обставин справи, просив рішення суду скасувати.

В судовому засіданні відповідач та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили скаргу задовольнити, представники позивача апеляційну скаргу заперечили та просили її відхилити.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу відповідача слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Нудиженська сільська рада Любомльського району Волинської області в своїй позовній заяві посилалася на те, що згідно свідоцтва про реєстрацію машини, сільській раді на праві власності належить певне майно, а саме: трактор марки «МТЗ-80», номерний знак НОМЕР_8, тракторний причіп «2 ПТС-4», номерний знак НОМЕР_2, а також плуг «ПЛН-3-35», який знаходиться на балансі сільської ради згідно інвентарної картки. Вказане рухоме майно на підставі договору про матеріальну відповідальність від 19 травня 2006 року було передано на зберігання відповідачу в даній справі ОСОБА_4, який на час укладення договору працював трактористом комунального господарства при Нудиженській сільській раді. На підставі наказу-розпорядження Нудиженської сільської ради №1к від 18 березня 2009 року ОСОБА_4 був звільнений з роботи. Однак, зазначене рухоме майно відповідач власнику не повернув і на прохання сільської ради повернути належне їй майно відмовився це майно повернути, вважаючи, що набув на нього права власності за набувальною давністю .

Задовольняючи позовні вимоги сільської ради, суд першої інстанції виходив із того, що власником спірного рухомого майна є Нудиженська сільська рада Любомльського району Волинської області, це майно знаходиться у відповідача, який відмовляє у поверненні рухомого майна його власнику, а тому суд задовольнив позов сільської ради.

Колегія суддів погоджується з такими висновками місцевого суду, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з дотриманням вимог закону.

Із матеріалів справи убачається, що згідно копії свідоцтв про реєстрацію машини серії НОМЕР_6 від 13 квітня 2000 року та серії НОМЕР_9 від 13 квітня 2000 року власником трактора марки «МТЗ-80», 1990 року випуску, заводський номер НОМЕР_7, двигун № НОМЕР_3, р.н.з. НОМЕР_8 та тракторного причепа марки «2ПТС-4», реєстраційний номерний знак НОМЕР_4 є Нудиженська сільська рада Любомльського району Волинської області (а. с. 5).

Даний факт підтверджується також інформацією з листа Головного управління Держпродспоживслужби у Волинській області від 08 вересня 2017 року, в якому зазначено, що трактор марки «МТЗ-80», заводський НОМЕР_5, двигун НОМЕР_10, держаний номер НОМЕР_11 та причіп «2ПТС-4», державний номер НОМЕР_4 зареєстровані на праві власностіза Нудиженською сільською радою Любомлського району (а. с. 81).

Відповідно до інвентарної картки № 21 обліку основних засобів в бюджетних установах плуг марки «ПЛН-3-35» перебуває на балансі Нудиженської сільської ради за інвентарним номером 10620263 (а. с. 6).

Згідно договору про повну матеріальну відповідальність, укладеному між Нудиженською сільською радою в особі ОСОБА_6.(станом на той час головою сільської ради) та ОСОБА_4, який на той час працював трактористом в комунальному господарстві при Нудиженській с/р, останній прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення зберігання, доручених йому матеріальних цінностей, а саме: трактора, причепа та плуга. Пунктом 5 вказаного договору передбачено, що договір діє на весь час роботи з дорученими працівнику матеріальними цінностями (а. с. 3).

Судом, крім того, встановлено, що розпорядженням Нудиженської сільської ради Любомльського району Волинської області від 18 березня 2009 року №1к, ОСОБА_4 звільнено з посади тракториста комунального господарства при Нудиженській сільській раді Любомльського району за згодою сторін (а.с.7- зворот).

Оскільки після звільнення з роботи відповідач відмовився повернути сільській раді передане йому за договором про повну матеріальну відповідальність майно, у грудні 2015 року сільська рада звернулась до ОСОБА_4 із пропозицією укласти договір зберігання даного майна. Проте, відповідач відмовився від укладення такого договору, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія договору із відмовою відповідача від підпису (а. с. 10 - зворот). Сільський голова Склянчук Л.С. 22 січня 2016 року звернувся до Любомльського відділу поліції із відповідною заявою№1/02/16 (а.с.5 кримінального провадження№0000099). Постановою слідчого СВ Любомльського ВП ГУНП у Волинській області від 31.10.2016 року кримінальне провадження було закрито у зв'язку із відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення (а. с. 8).

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що спірне рухоме майно належить на праві власності позивачу, а на підставі укладеного договору зберігалось у відповідача із травня 2006 року.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу.

Частина 4 статті 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

За змістом положень статей 317, 319 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

У статті 386 ЦК України закріплено основні правові засади захисту права власності в Україні, які базуються на принципі рівності захисту права власності всіх його суб'єктів (фізичних і юридичних осіб, держави, територіальних громад).

Стаття 387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, при цьому, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Змістом віндикаційного позову є витребування саме того майна, яке вибуло із законного володіння власника.

Підставою віндикаційного позову є обставини, які підтверджують правомірність вимог позивача про повернення йому майна із чужого незаконного володіння, тобто факти, які доводять право власності на витребуване майно, вибуття його з володіння позивача, знаходження його у відповідача.

Таким чином, витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема, якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно встановлених статтями 1212, 1213 ЦК України правил особа, яка набула майно або зберігала його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно в натурі або відшкодувати його вартість.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події, що зазначено у нормах частин 1, 2 статті 1212 ЦК України.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 1212 ЦК України положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Отже, витребувати майно із чужого незаконного володіння може власник цього майна, тобто особа, якій належить право володіти, користуватися і розпоряджатися цим майном. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Не заслуговують на увагу колегії суддів доводи апеляційної скарги відповідача про те, що останній набув право власності на зазначене майно за набувальною давністю з огляду на наступне.

Частина 1 статті 344 ЦК України передбачає, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 своєї Постанови від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (стаття 60 ЦПК України).

Колегія суддів погоджується із висновками місцевого суду про те, що відповідачем ОСОБА_4 не доведено, що володіння спірним рухомим майном є добросовісним, тобто не доведено, що при заволодінні ним чужим майном він не знав і не міг знати про відсутність у нього підстав для набуття права власності на це майно.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем строку позовної давності.

Саттею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила (стаття 261 ЦК України).

Таким чином, право на позов виникає з моменту коли особа дізналася про порушення її прав.

Позивачем не пропущений строк позовної давності, оскільки відповідач у грудні 2015 року відмовився укласти із сільською радою договір зберігання майна та відмовився повернути це майно його власнику, а з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння Нудиженська сільська рада звернулася 23 березня 2017 року, тобто в межах встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не впливають на правильність рішення суду першої інстанції, яке постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Любомльського районного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді