Справа № 450/2003/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2017 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Ящук К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння

в с т а н о в и в:

Позивач у серпні 2016р. звернувся до суду з позовом до відповідачів, уточнивши в подальшому позовні вимоги, та просить витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на його користь будівельне риштування, загальною довжиною 100 кв.м. Свої позовні вимоги мотивує тим, що він є власником будівельного риштування загальною довжиною 100 кв. м. Конструктивними елементами належного йому будівельного риштування є: стійка, опора регульована, поперечина, рама, стяжка-діагональ, захват, стяжка-перило, хомут нерухомий, щит настилу. Вказане майно він придбав 01.06.2007 року згідно накладної № 01/06-03 у ФОП ОСОБА_6 та у гр. ОСОБА_7 в 2011 році. 17.05.2016 року до ОСОБА_1 звернулись його знайомі ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які попросили надати їм в тимчасове користування належне йому будівельне риштування для проведення ремонтних робіт житлового будинку, які вони мали проводити у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул. Шкільна,10. На вказане прохання він погодився, надав їм риштування терміном на один місяць та особисто завіз будівельне риштування до помешкання відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вищевказаною адресою. По спливу одного місяця ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з вимогою повернути належне йому будівельне риштування, однак останні повідомили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не віддають їм вказане риштування. Тоді він особисто звернувся до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з вимогою повернути належне йому будівельне риштування, однак останні відмовились його повертати мотивуючи свою відмову тим, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 неякісно виконали ремонтні роботи, а тому будівельне риштування вони не віддадуть, що змусило ОСОБА_1 звернутися за захистом своїх прав до суду. Таким чином, майно вибуло з його фактичного володіння, що унеможливлює реалізацію ним всіх правомочностей власника щодо майна. Оскільки відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 незаконно утримували належне йому рухоме майно 11.07.2016 року ОСОБА_4 звернувся в Пустомитівське ВП Франківського ВП ГУ НП України у Львівській області з заявою про незаконне утримання майна. Дане звернення було зареєстроване в ЄО № 6386 від 11.07.2016 року, проведено відповідну перевірку та 15.07.2016 року перевірку було припинено так як це є цивільно-правові відносини. 16.07.2016 року ОСОБА_1 звернувся із заявою в Залізничний ВП ГУ НП у Львівській області на незаконні дії ОСОБА_5 та ОСОБА_4 За даним зверненням слідчим було внесено відомості до ЄРДР за № 0002539, проведено досудове розслідування та встановлено, що дійсно належне йому будівельне риштування знаходиться у відповідачів за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул. Шкільна,10, однак з наявністю цивільно-правових відносин, кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, про що слідчим 04.10.2016 року винесено відповідну постанову про закриття кримінального провадження. Враховуючи наведене просить позов задовольнити.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, покликаючись на мотиви такого та зазначив, що йому належить будівельне риштування загальною довжиною 100 кв.м. На початку травня 2016 року його знайомі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 попросили позичити їм будівельне риштування для ремонтних робіт житлового будинку, які вони мали проводити у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул.Шкільна,10. На дане прохання він погодився і передав їм своє будівельне риштування безоплатно терміном на один місяць, а ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в свою чергу зобов»язалися повернути йому це риштування через місяць. Відтак, він власним транспортним засобом разом з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відвезли це риштування за вказаною адресою. Через півтора місяці він дізнався від ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що між ними та власником будинку виник конфлікт щодо будівельних робіт, в результаті чого ОСОБА_2 відмовилася повертати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 його будівельне риштування. Тоді він сам поїхав за своїм будівельним риштуванням, проте ОСОБА_2 відмовилася повернути йому таке, мотивуючи відмову тим, що будівельне риштування належить ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і вона поверне вказане риштування їм лише після того, як вони повернуть їй гроші або виконають будівельні роботи. В подальшому він звернувся із відповідними заявами у Пустомитівський ВП Франківського ВП ГУНП України у Львівській області, проте будівельне риштування йому не повернуто по даний час.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 позов підтримали та пояснили, що у травні 2016 року вони отримали замовлення на виконання будівельних робіт з утеплення будинку, що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул.Шкільна,10. Оскільки для проведення таких робіт необхідне було будівельне риштування, вони звернулися до позивача з проханням позичити їм будівельне риштування терміном на один місяць. На вказане прохання позивач погодився і передав їм своє будівельне риштування загальною довжиною 100 кв.м. безоплатно терміном на один місяць, при цьому вони зобов»язалися повернути позивачу це риштування у визначений термін. Дане будівельне риштування позивач на своєму транспортному засобі разом з ними відвіз до будинку ОСОБА_2 і ОСОБА_3 Через декілька днів вони зібрали частину рештування і розпочали ще з двома майстрами виконувати роботи з утеплення будинку, при цьому отримали завдаток від ОСОБА_2 у загальній сумі 4000 грн. Однак через два дні між ними і ОСОБА_2 виник конфлік щодо товщини штукатурки і вартості будівельних робіт. Оскільки ОСОБА_2 хотіла щоб штукатурка була покладена товщиною 10см, а не 7 см згідно попередньої домовленості, і відмовлялася доплачувати за таке, вони відмовилися надалі виконувати будівельні роботи, при цьому пообіцяли ОСОБА_2 повернути гроші в сумі 4000 грн. Коли вони приїхали за будівельним риштуванням, ОСОБА_2 відмовилася їм таке віддавати, покликаючись, що їй не повернуто гроші, а також кошти за використані будівельні матеріали. Відразу ж вони викликали працівників поліції, які, приїхавши до будинку ОСОБА_2, зафіксували факт відмови ОСОБА_2 у поверненні їм будівельного риштування. В подальшому вони поїхали на заробітки в Польщу, а коли приїхали, дізналися, що розгляд їх заяви щодо протиправних дій ОСОБА_2 припинено. За деякий час, від бригади майстрів, які після них проводили у будинку ОСОБА_2 будівельні роботи, дізналися, що на подвір»ї ОСОБА_2 не має будівельного риштування позивача. Просять позов задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини неявки не повідомили і суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст.827 ЦК України, за договором позички одна сторона (позичкодавець) безоплатно передає або зобов»язується передати другій стороні (користувачеві) річ для користування протягом встанволеного строку.

Згідно ч.1 ст.628 ЦК України договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатися усно.

Згідно ч.2 ст.833 ЦК України користувач зобов»язаний: користуватися річчю за її призначенням або відповідно до мети, визначеної у договорі; користуватися річчю особисто, якщо інше не встановлено договором; повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона булла на момент її передання.

Згідно ст.636 ЦК України, якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позикодавець має право вимагати її примусове повернення, а також відшкодування завданих збитків.

Судом встановлено, що позивачу належить будівельне риштування загальною довжиною 100 кв. м., конструктивними елементами якого є стійка, опора регульована, поперечина, рама, стяжка-діагональ, захват, стяжка-перило, хомут нерухомий, щит настилу. Вказане майно він придбав 01.06.2007 року у ФОП ОСОБА_6, що підтверджується накладною № 01/06-03. ( а.с. 3) та у гр. ОСОБА_7 в 2011 році, що також підтверджується поясненнями позивача та відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с. 46).

Також судом встановлено, що на початку травня 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулись до позивача з проханням позичити їм у користування будівельне риштування для ремонтних робіт житлового будинку, які вони мали проводити у відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с. Лисиничі, вул.Шкільна,10, на що позивач погодився та безоплатно передав їм своє будівельне риштування терміном на один місяць, при цьому ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зобов»язалися повернути це риштування позивачу через один місяць. Далі позивач власним транспортним засобом разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 завезли дане риштування до будинку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за вказаною адресою. Зі спливом одного місяця ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з вимогою повернути його будівельне риштування, однак останні повідомили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не віддають їм це риштування. За деякий час позивач особисто звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути належне йому будівельне риштування, однак остання відмовились це робити, мотивуючи відмову тим, що вона не знає кому належить це будівельне риштування та окрім того ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не виконали ремонтні роботи і не повернули їй завдаток у розмірі 4000 грн.

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_1 з одної сторони та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з іншої сторони було укладено усний договір позички, за умовами якого ОСОБА_1 безоплатно передав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 будівельне риштування, загальною довжиною 100 кв. м., для користування терміном на один місяць, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зобов»язувалися повернути ОСОБА_1 дане будівельне риштування через один місяць.

Наведене підтверджується показаннями позивача ОСОБА_1 та відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4, а також матеріалах перевірки ЄО № 6386 від 11.07.2016 року та матеріалами кримінального провадження за №0002539 від 17.07.2016р.

Як вбачається з висновку, затвердженого начальником Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП України у Львівській області від 15 липня 2016 року ОСОБА_4 11.07.2016 року звернувся в Пустомитівське ВП Франківського ВП ГУ НП України у Львівській області з заявою про незаконне утримування громадянами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будівельного риштування. Дане звернення було зареєстроване в ЄО №6386 від 11.07.2016 року, по якому проведено відповідну перевірку, в ході якої встановлено, що ОСОБА_5 разом з рідним братом ОСОБА_4 в травні 2016 року приїхали в село Лисиничі, вул. Шкільна,10, де мали поштукатурити будинок. Однак, після чотирьох днів роботи вказані особи через конфлікт із власниками будинку взяли за виконану роботу 4000 грн. та відмовились дальше працювати. У поясненнях, наданих інспектору Пустомитівського ВП Франківського ВП ГУ НП України у Львівській області, ОСОБА_2 зазначила, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не виконали будівельні роботи і не повернули їй завдаток у розмірі 4000 грн., чому вона відмовились повернути їм будівельне риштування та, окрім того, вона не знала кому належить дане будівельне риштування, так як ОСОБА_5, ОСОБА_4 та чоловіки на ім»я Славік, Володя і ОСОБА_5 стверджували, що це риштування належить кожному з них (а.с. 114-116).

Як вбачається з протоколу допиту свідка ОСОБА_2 від 23.10.2016р., що міститься в матеріалах досудового розслідування за № 0002539 (а.с.129) та постанови про закриття кримінального провадження від 04.10.2016р., ОСОБА_2 у своїх показах зазначила, що у травні 2016р. вона вирішила провести ремонт фасаду свого будинку і з цією метою найняла бригаду майстрів з 5-ти чоловік, в тому числі і ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Головним в цій бригаді був ОСОБА_8. 06.05.2016р. майстри приступила до роботи, при цьому вони привезли з собою мішалку і будівельне риштування. За декілька днів на прохання ОСОБА_4 вона дала йому гроші в загальній сумі 4000 грн., після чого майстри більше не приходили і не виконали будівельні роботи. За деякий час від ОСОБА_8 приїхав невідомий чоловік і забрав мішалку та інструменти. В подальшому невідомі особи приїхали і забрали частину будівельного риштування. Згодом знову приїхали за рештою риштування, проте вона таке не віддала, оскільки не знала кому належить це будівельно риштування. За цим риштування ще декілька раз приїжджали невідомі особи і кожен раз інші.

В заяві про перегляд заочного рішення суду від 09.06.2017р. ОСОБА_2 зазначила, що 03.10.2016р., в день коли до неї приїжджала поліція, частина риштування ще була у неї, проте вона не знала кому таке належить, так як ОСОБА_4, ОСОБА_1 та ОСОБА_8 стверджували, що воно належить кожному з них, а відтак вона не знала кому його слід повернути. В подальшому, в неї забрали решту будівельного риштування, однак вона про цей випадок не повідомила поліцію через страх за себе, своїх дітей та майно, так як ОСОБА_5 погрожував їй фізичною розправою та підпалом будинку, що і сталося 19.03.2017р. в її будинку, що підтверджується актом про пожежу від 19.03.2017р.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначили, що від майстрів, які після них виконували будівельні роботи в будинку ОСОБА_2, їм стало відомо, що від бригади майстрів, які після них проводили у будинку ОСОБА_2 будівельні роботи, дізналися, що на подвір»ї ОСОБА_2 не має будівельного риштування позивача.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних доказів на підвердження того, що належне йому будівельне риштування знаходиться на подвір»ї ОСОБА_2 за адресою: Львівська область, Пустомитівський район, с.Лисиничі, вул. Шкільна,10.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розгляд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно п. 19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ» від 07.02.2014 року № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Пунктом 23 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових справ» від 07.02.2014 року № 5, передбачено, що відповідно до статті 387 ЦК та частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Відповідно до ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Під вiдсутнiстю правової підстави, зазначеної у ст. 1212 ЦК України, розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 202, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця, з використанням правового механізму, установленого статтею 1212 Цивільного кодексу України у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

За наведеного вище, враховуючи, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 було укладено договір позички, за умовами якого ОСОБА_1 безоплатно передав ОСОБА_5 та ОСОБА_4 будівельне риштування у користування терміном на один місяць, а ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зобов»язувалися повернути ОСОБА_1 це будівельне риштування через місяць, а також, що ОСОБА_9 та ОСОБА_3 не мають належного позивачу будівельного риштування, суд приходить до висновку про недоведеність позову та відсутність підстав, передбачених статтею 1212 ЦК України, для витребування у ОСОБА_9 та ОСОБА_3 будівельного риштування, загальною довжиною 100 кв.м.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в 10-денний строк з дня отримання копії цього рішенням.

Суддя: