Справа №461/6384/16-ц
Провадження №2/461/288/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2017 року Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого судді Государського А.В.

при секретарі Скаб В.О.,

за участю: відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Фридрак В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

Позивач за зустрічним позовом звернулася в суд до ОСОБА_4, третя особа Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Ухвалою від 10.05.2017 року залишено без розгляду первісну позовну заяву за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї.

Позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач ухиляється від участі у вихованні дитини, раніше судимий, є скандальною людиною. Крім того, вона перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який став батьком її синові і вони мають намір виїхати закордон. ОСОБА_4 надав згоду на вивезення дитини до Республіки Польща та отримання громадянства даної країни. Просить суд, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, щодо малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, надавши пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав позов.

Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, 20 листопада 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Галицького районного суду м.Львова від 12 лютого 2014 року було розірвано (а.с.7-8).

Від шлюбу мають спільну дитину - сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 25 квітня 2016 року (а.с.5-6) вирішено стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/4 усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, починаючи з 08 лютого 2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як встановлено матеріалами справи, неповнолітній ОСОБА_7 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1, про що свідчить довідка з місця проживання про склад сім'ї і прописки №4263 від 12.10.2016 року видана ЛКП «Цитадель-центр» (а.с.30).

05 квітня 2016 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 укладено шлюб, який зареєстрований Галицьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 95 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 (а.с.43).

Крім того, ОСОБА_4 у засвідченій приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Луценко М.В. від 05 жовтня 2016 року надав згоду на набуття ОСОБА_1 та малолітнім сином ОСОБА_7 громадянства Республіки Польща, та не заперечує проти зміни прізвищ, імені, і видачі відповідного свідоцтва про народження (а.с.36).

Мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини (ст. 141 СК України).

Статтями 15, 16 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право на регулярні особисті стосунки і прямі контакти з обома батьками. Дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з неї у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання.

Питання взаємовідносин між батьками та дитиною також регулюються нормами СК України, зокрема статтями 151, 153, 157, 159, якими передбачено, що мати та батько мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, із ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ст.150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ст.155 цього закону, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Пленумом Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надано роз'яснення про те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 С К України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16).

Згідно статтей 9, 18 Конвенції "Про права дитини", ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11, батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Крім того суд при вирішенні справи бере до уваги Європейську Конвенцію "Про здійснення прав дітей", ратифіковану Україною 03.08.2006 р., Конвенцію "Про юрисдикцію, відповідно до якої право, яке признається, виконується та співробітництві стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей", ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України.

Також суд при ухвалені рішення враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" де встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи грунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання.

Судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_4 ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини. Такий висновок суду ґрунтується на наступних доказах: довідці про неотримання аліментів, виданої ОСОБА_1 Галицьким відділом державної виконавчої служби м.Львів ГТУЮ у Львівській області від 24 жовтня 2016 року №17741 (а.с.34), згідно якої боржником ОСОБА_4 аліменти не сплачувалися з 01.04.2016 року по 30.09.2016 року на виконання виконавчого листа №461/872/16-ц виданого 12.10.2016 року Галицьким районним судом м.Львова; довідці виданої директором середньої загальноосвітньої школи №10 ім.св.Марії Магдалени від 09.11.2015 року про те, що за час навчання ОСОБА_7 у школі, батько не з'являвся у навчальний заклад, дитиною піклується мати; довідці виданої директором середньої загальноосвітньої школи №10 ім.св.Марії Магдалени від 24.11.2016 року про те, що за час навчання ОСОБА_7, який є учнем 3 класу, батько не цікавиться сином і не приходив до школи жодного разу (а.с.42).

Крім того, факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов'язків підтверджується наявними у справі письмовими показаннями свідків.

Відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідач ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, що проявляється відсутності його піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, що було встановлено в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що зустрічний позов слід задовольнити.

Відповідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 169, 214, 215-218 ЦПК України, ст.ст. 155, 164 СК України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України у Постанові від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»з наступними змінами, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа Відділ у справах дітей Галицької районної адміністрації Львівської міської ради про позбавлення батьківських прав, задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав, щодо малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий А.В.Государський