АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6734/17 Номер провадження 22-ц/786/2898/17Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів : Прядкіної О.В., Обідіної О.І.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2017 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на бездіяльність державної виконавчої служби та про звільнення майна з-під арешту в порядку ст. 383 ЦПК України,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державної виконавчої служби та про звільнення майна з-під арешту в порядку ст.383 ЦПК України, посилаючись на те, що на початку серпня 2017 року, намагаючись розпорядитися належним майном, дізнався у нотаріуса, що належна 1/3 частина квартири АДРЕСА_1 перебуває під арештом. Листом від 11 серпня 2017 року роз'яснено, що арешт накладено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6526 виданого 24 лютого 2004 року за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 4 198 грн. та роз'яснено про відсутність підстав для зняття арешту з належного майна. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2004 року рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з нього, ОСОБА_2, на користь ОСОБА_3 4 198 грн., за яким видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження, скасовано, справу повернуто на новий судовий розгляд та вона була розглянута із іншими наслідками. Зазначений незаконний арешт порушує гарантоване ст. 41 Конституції України право власності і перешкоджає, як власнику, розпорядитися належною 1/3 частина квартира АДРЕСА_2. За повідомленням Октябрського районного суду справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку і відшкодування моральної шкоди знищена за скінченням строків зберігання, відомості щодо видачі виконавчих документів на підставі рішення Октябрського районного суду від 11 липня 2005 року у справі відсутні, тому змушений звернутися до суду з даною скаргою.

Просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця виконавчої служби Київського РУЮ щодо не зняття арешту із майна боржника при закінченні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6526 виданого 24 лютого 2004 року за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 198 грн.; арешт накладений постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Полтави від 02 квітня 2004 року на 1/3 частину АДРЕСА_1 у межах примусового виконання виконавчого листа № 2-6526 виданого 24 лютого 2004 року за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 198 грн. скасувати.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2017 рокускаргу ОСОБА_2 на бездіяльність державної виконавчої служби при виконанні рішення Октябрського районного суду м. Полтава у справі № 2-6526 задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця виконавчої служби Київського РУЮ щодо не зняття арешту із майна боржника при закінченні виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-6526 виданого 24 лютого 2004 року за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 198 грн.

Арешт накладений постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ м. Полтави від 02 квітня 2004 року на 1/3 частину АДРЕСА_1 у межах примусового виконання виконавчого листа № 2-6526 виданого 24 лютого 2004 року за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 4 198 грн. скасовано.

З ухвалою суду не погодився Київський ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області та подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на те, що ОСОБА_2 порушені строки звернення до суду, а дії державного виконавця відповідали вимогам законодавства, просили апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області, дослідивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

За практикою Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на доступ до суду, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід'ємна частина судового розгляду (Рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням норм закону.

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом першої інстанції вірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 року у справі №2-6526/03 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3198 грн. суми завдатку та моральної шкоди в сумі 1000 грн., а всього 4198 грн.

На виконання рішення суду 18 березня 2004 року постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ Литовка А.М. відкрито виконавче провадження. (а.с.9)

02 квітня 2004 року постановою державного виконавця ВДВС Київського РУЮ Литовка А.М. накладено арешт та оголошено заборону на відчуження 1/3 частини квартири АДРЕСА_3. (а.с.11).

Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2004 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 скасовано та справу направлено на новий розгляд в той же суд в іншому складі. (а.с.13)

У подальшому 11 липня 2005 року рішенням Октябрського районного суду м. Полтави у справі №2-475/05 позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення подвійної суми завдатку, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 1515 грн., повернення сплаченого держмита 51 грн., а всього 1566 грн. Рішення набрало законної сили 16 січня 2006 року (а.с.14).

ОСОБА_2 на початку серпня 2017 року дізнався у нотаріуса, що належна йому 1/3 частина квартири АДРЕСА_3, перебуває під арештом.

Листом начальника Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області №4/3070-1 від 11 серпня 2017 роз'яснено, що арешт накладено в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-6526 виданого 24 лютого 2004 за рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 02 грудня 2003 про стягнення з нього на користь ОСОБА_3 4 198 грн. Підстави для зняття арешту з майна відсутні.

Проте, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент скасування рішення)державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 49 Виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з ч.ч. 1, 2 ст. 50 даного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07 лютого 2014 року при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи, що державним виконавцем не виконано покладеного на нього обов'язку передбаченого ст. 49, 50 Закону України «Про виконавче провадження» та цим порушено права боржника в тому числі право вільно розпоряджатися належним йому майном, колегія суддів приходить до висновку про необхідність задоволення скарги ОСОБА_2

Доводи наведені в апеляційній скарзі щодо пропуску ОСОБА_2 десятиденного строку на подання скарги є безпідставними зважаючи на таке.

Згідно ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

При подачі скарги ОСОБА_2 зазначив, що дізнався у нотаріуса, що належна йому частина квартири, перебуває під арештом лише на початку серпня 2017 року.

При цьому, про порушення його права ОСОБА_2 стало відомо лише з листа начальника Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області який він отримав у серпні 2017 року.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з цим представником Київського ВДВС м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області не надано суду жодних доказів, що ОСОБА_2 знав про порушення свого права раніше.

За вказаних обставин, колегія судів приходить до переконання, що ухвала суду постановлена з дотриманням вимог закону, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч.1 ст. 312, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Київського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області- відхилити.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 20 вересня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.В. Прядкіна

О.І. Обідіна