Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П.,Кадєтової О.В.,
Євтушенко О.І.,Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар СНД» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар СНД» на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар СНД» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просив скасувати наказ № 217 від 12 травня 2015 року про припинення трудового договору (контракту) з ним на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України; скасувати накази ТОВ «Дельта ВілмарСНД» № 92 від 25 березня 2015 року та № 154 від 08 травня 2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_6.»; поновити його на посаді оператора технологічних установок 6 розряду ТОВ «Дельта Вілмар СНД» та стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 12 травня 2015 року по день поновлення на роботі; стягнути з ТОВ «Дельта Вілмар СНД» на його користь моральну шкоду в розмірі 100 тис. грн.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2016 року позов задоволено частково. Скасовано наказ ТОВ «Дельта Вілмар СНД» № 154 від 08 травня 2015 року «Про оголошення догани ОСОБА_6.». Скасовано наказ ТОВ «Дельта Вілмар СНД» № 217 К від 12 травня 2015 року «Про припинення трудового договору (контракту) з ОСОБА_6 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України». Поновлено ОСОБА_6 на посаді оператора технологічних установок 6-го розряду ТОВ «Дельта Вілмар СНД», допустивши негайне виконання рішення суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України. Стягнуто з ТОВ «Дельта Вілмар СНД» на користь ОСОБА_6 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 131 176. 50 грн, відшкодовано немайнову шкоду в розмірі 5 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року, рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2016 року змінено в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу: зменшено суму стягнення з ТОВ «Дельта Вілмар СНД»на користь ОСОБА_6 до 130 840, 15 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ДельтаВілмар СНД» просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржений наказ про оголошення догани видано з порушенням вимог законодавства про працю, упереджено, без врахування думки призначеної комісії та позивача. Скасовуючи наказ № 217 від 12 травня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що при обранні виду стягнення власник не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку позивача, який виразився у відсутності підпису у журналі ознайомлення підлеглих з технікою безпеки. Крім того, власником не зазначено розмір заподіяної шкоди вчиненими діями позивача, що призвели до застосування до нього дисциплінарного стягнення. Відмовляючи у задоволенні позову в частині скасування наказу ТОВ «Дельта Вілмар СНД» № 92 від 25 березня 2015 року, суд першої інстанції виходив з того, що даний наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача є обґрунтованим, виданим з дотриманням норм трудового законодавства, а тому скасуванню не підлягає. Стягуючи на користь позивача моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн, суд першої інстанції виходив з того, що сума, визначена позивачем у розмірі 100 тис. грн, є необґрунтованою та завищеною.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції при обрахування суми середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу не було враховано святкові та неробочі дні. В іншій частині апеляційний суд погодився висновками суду першої інстанції.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 01 серпня 2008 року позивач на підставі наказу № 30 КС прийнятий на посаду підсобного робітника цеху дезодорації і очищення ТОВ «Дельта Вілмар СНД» з посадовим окладом згідно штатного розкладу.

Наказом № 639-К від 09 грудня 2013 року позивача було переведено на посаду оператора технологічних установок 6-го розряду.

25 березня 2015 року оператору технологічних установок 6-го розряду цеху ДФіО ОСОБА_6 наказом № 92 по підприємству ТОВ «Дельта Вілмар СНД» оголошено догану за неінформування 13 березня 2015 року керівника про невиконання розпорядження і відмови від ознайомлення з розпорядженням від 17 березня 2015 року.

13 березня 2015 року в.о. начальника цеху дезодорації, фракціонування і очистки ОСОБА_8 надано розпорядження зміні ОСОБА_6 про здійснення змиву конденсатом барометричної кімнати, в т.ч. ємність 832 В, насоси Р 832 В та Р 878 С1Р, та здійснення змиву під ємностями приготування лимонної кислоти 534, 834, в т.ч. і трубопроводу, за умови тримання закритим крану зливу з піддону. Відповідно до п. 1.4. робочої інструкції оператора ТУ 6-го розряду цеху дезодорації, фракціонування і очистки(ДФіО) Код КП 8159.2 ДВ 307-РИ-0005, оператор ТУ 6-го розряду цеху ДФіО підпорядковується безпосередньо начальнику цеху ДФіО. Позивач, заступивши на зміну, обіймаючи посаду оператора 6-го розряду, будучи обізнаним із вимогами посадової інструкції, усупереч п. 1.5.4 інструкції, не підписав та не виконав розпорядження № 13.03.2015.

Крім того, про невиконання вказаного наказу ОСОБА_6 не повідомив на той час відомого йому керівника - начальника цеху ОСОБА_9

17 березня 2015 року відповідачем було видане розпорядження по підприємству, згідно якого вказувалось, що з 13 березня 2015 року обов'язки начальника цеху ДФіО покладаються на оператора ТУ 5-го розряду ОСОБА_8 З даним розпорядженням позивач ознайомлений під розпис, про що зроблена відмітка в «Журналі розпоряджень цеху ДФІО».

25 березня 2015 року наказом № 92 відповідачем було оголошено позивачеві догану за відмову з ознайомленням з даним розпорядженням та за те, що не виконав розпорядження в.о. ОСОБА_8 та не проінформував про це свого керівника.

17 квітня 2015 року позивача було ознайомлено з попередженням відповідача відповідно до ст. 32 КЗпП України про зміну істотних умов праці з 22 червня 2015 року, а саме про зміну графіку роботи зі змінного на денний графік роботи.

22 квітня 2015 року позивачем була подана заява про відмову від згоди на переведення зі змінного на денний графік роботи.

22 квітня 2015 року відповідачем було видано наказ № 133 «Про проведення службового розслідування» по відношенню до позивача та 08 травня 2015 року було видано наказ про відсторонення його від роботи у зв'язку з проведенням службових розслідувань по фактам публічного висловлювання по здійсненню тиску, а також про вплив на роботу ТОВ «ДельтаВілмар СНД» та можливість зупинки виробничого процесу, розміщення на особистій сторінці в соціальній мережі Facebook документів, які містять комерційну таємницю по відношенню до оператора технологічних установок 6-го розряду ОСОБА_6

Наказом № 217 К від 12 травня 2015 року позивач звільнений за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, згідно п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ст. 30 КЗпП України працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Згідно ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Органами, правомочними застосовувати дисциплінарні стягнення, відповідно до ст. 147-1 КЗпП України є орган, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. На працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Строк для застосування дисциплінарного стягнення, визначений ст. 148 КЗпП України, яка передбачає, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

До застосування дисциплінарного стягнення, відповідно до ч. 1 та ч. 4 ст. 149 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, в порушення ст.ст. 212-215 ЦПК України належним чином не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав відповідної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції залишив поза увагою, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 ч. 1 ст.40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Судом першої інстанції не перевірено належним чином чи мало місце систематичне невиконання позивачем без поважних причин обов'язків покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, не було з'ясовано чи є неподання особистих пояснень на виконання розпорядження від 22 квітня 2015 року дисциплінарним проступком, за який не застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення, чи мав він місце після накладення дисциплінарного стягнення чи до такого, та з урахуванням викладеного чи вбачається в діях позивача систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Дійшовши висновку про скасування наказу ТОВ «Дельта Вілмар СНД» від 08 травня 2015 року № 154, суд першої інстанції зазначив, що службова записка спеціаліста служби охорони ОСОБА_10 від 07 травня 2015 року та протокол огляду доказів від 07 травня 2015 року не є належними та допустимими доказами наявності ознак порушення ОСОБА_6 комерційної таємниці підприємства, оскільки ОСОБА_10 до складу комісії з перевірки даних обставин не входив, а протокол не містить посилання на те, що комісія створена і працювала в рамках наказу від 06 травня 2015 року № 148. Проте судом першої інстанції залишено поза увагою, що підставою для проведення перевірки слугувала саме службова записка спеціаліста служби безпеки ОСОБА_10, подана ним 05 травня 2015 року на ім'я керівника підприємства (а.с. 88-89, т. 1) та останній здійснював технічну підтримку комісії при проведені перевірки щодо наявності ознак порушення позивачем комерційної таємниці, про що зазначено у протоколі огляду доказів (а.с. 107-111, т. 1). Заперечуючи проти повноважень спеціаліста служби безпеки ОСОБА_10 щодо подання їм службової записки, суд першої інстанції не перевірив, чи входить перевірка таких обставин до повноважень останнього.

Водночас, беручи до уваги доводи позивача з приводу того, що до його посадових обов'язків не належить збереження комерційної таємниці, суд першої інстанції залишив поза увагою зобов'язання працівника ТОВ «Дельта Вілмар СНД» щодо збереження комерційної таємниці (а.с. 154-155, т. 1), підписане ОСОБА_6 01 вересня 2009 року із зазначенням про ознайомлення з ним.

Скасовуючи наказ ТОВ «ДельтаВілмар СНД» № 217 К від 12 травня 2015 року, суд першої інстанції зауважив, що при обранні виду стягнення власник не врахував ступінь тяжкості вчиненого проступку ОСОБА_6, який виразився у відсутності підпису у журналі ознайомлення підлеглих з технікою безпеки, а також власником не зазначено, розміру заподіяної шкоди вчиненими діями позивача, що призвели до застосування до нього дисциплінарного стягнення. Проте судом першої інстанції залишено поза увагою, що обладнання на якому працював безпосередньо позивач, відноситься до машин, механізмів та обладнання підвищеної небезпеки, та потребує суворого додержання усіх без винятку встановлених заходів з охорони праці, пожежної безпеки тощо, а відсутність підпису позивача у журналі ознайомлення підлеглих з технікою безпеки, свідчить фактично про відмову останнього від проходження обов'язкового інструктажу, тобто вчинення ним проступку з високою ступеню тяжкості. Суд першої інстанції, зазначаючи про відсутність шкоди, завданої підприємству залишив поза увагою, що така шкода могла настати, а не настала внаслідок дій інших працівників.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції в частині скасування наказів та поновлення на роботі без змін.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про поновлення позивача на роботі, судові рішення судів попередніх інстанцій у цій частині також підлягають скасуванню.

За таких обставин судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Дельта Вілмар СНД» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 25 листопада 2016 року та рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 15 лютого 2017 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Є.П. Євграфова
О.І. Євтушенко
О.В. Кадєтова
Г.І. Мостова