РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року Дзержинський міський суд Донецької області в складі: судді Скиба М.М.,

за участю секретаря судового засідання Панаслюк Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила наступне.

10.07.2017 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири вона придбала у власність через уповноваженого представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4 житлову квартиру за адресою : Донецька область, м. Торецьк, вул. Рябошапки, 4/32. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.07.2017 року за нею зареєстроване право власності на вказану житлову квартиру.

В подальшому зясувалося, що в придбаній нею квартирі у власність, продовжують рахуватися зареєстрованими колишній її власник та його дружина.

Зазначена обставина порушує її права як власника квартири та позбавляє її вільно користуватися придбаним нерухомим майном.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, на їх задоволенні наполягала.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 надали суду заяви з проханням розглянути справу за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позову, оскільки виїхали на постійне місце проживання в ОСОБА_6 Федерацію і на теперішній час є громадянами ОСОБА_6 Федерації, претензій щодо спірної квартири не мають.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що квартира № 32, яка розташована за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Рябошапки в будинку № 4 належить на праві власності ОСОБА_1 , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири 10.07.2017 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР).

У звязку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сімї, попередніми членами його сімї, а також членами сімї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, позивач ОСОБА_1, як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

Таке право позивача згідно ч.4 ст.41 Конституції України, ч.1 ст.321 ЦК України є непорушним і вона не може бути протиправно його позбавлена.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 зареєстровано у спірній квартирі за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Рябошапки, 4/32, що підтверджується довідкою про склад сімї від 17.08.2017 року, наданою КП «Торецьккомсервіс».

Відповідно до акту вуличного комітету від 21.08.2017 року, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в даній квартирі не проживають.

Наявність в квартирі відповідачів, обмежує права ОСОБА_1, як власника, і вона на підставі ст.346 ч.3 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права.

На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення вимог ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Торецьк, вул. Рябошапки, 4/32.

На підставі викладеного, керуючись ст. 16, 346, 379, 382, 383, 386,391 ЦК України, ст..10,11,60,209,212-215 ЦПК України, Конституції України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3. Євгеніївну, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя :