Справа № 296/9905/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" липня 2017 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участю секретаря судового засідання Галіцької А.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та встановлення порядку користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просила вселити її в квартиру АДРЕСА_1; встановити порядок користування квартирою, закріпивши за нею право користування 1-шою кімнатою площею 12,6кв.м.; ОСОБА_2 виділити 3-тю кімнату площею 7,4кв.м.; 2-гу кімнату площею 17.1 кв.м., окрему кухню площею 5.3 кв.м., ванну кімнату площею 2.0 кв.м., вбиральню (сполучену) площею 1.0 кв.м., коридор площею 8.4 кв.м. та балкону площею 0.87 кв.м. залишити у спільному користуванні; усунути перешкоди у користуванні квартирою та стягнути з відповідача судовий збір.

Позовні вимоги мотивувала тим, сторони є співвласниками квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини якої належать позивачу, а 1/2 відповідачу. Посилаючись на те, що відповідач чинить перешкоди в користуванні спірним житлом, а саме, змінив замки, запасний комплект, яких відмовився передати позивачу, навмисно накопичує борги зі сплати комунальних послуг.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, подав письмові заперечення, у яких посилається на те, що спірна квартира належить йому та позивачу в рівних частках. Перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_4 не чинить, оскільки з 1998 року остання проживає в місті Петропавловськ-Камчатський (Російська Федерація), на контакт не виходить. Після смерті батька в спірній квартирі проживає один, сплачує комунальні послуги, зробив косметичний ремонт, просив виділити йому 1-шу кімнату площею 12.6 кв.м.

Заслухавши пояснення сторін по справі, розглянувши документи, наявні в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

З наявної в матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2016 вбачається, що власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в рівних долях по 1/2 (а.с.15,16).

Відповідно до технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1, остання складається із трьох кімнат загальною житловою площею 54.67 кв.м., а саме: 1-а кімната - площею 12.6 кв.м., 2-а кімната - площею 17.1 кв.м., 3-я кімната 7.4 кв.м., кухні - площею 5.3 кв.м., вбиральні - площею 1.0 кв.м., ванної кімнати - площею 2.0 кв.м. та коридору - площею 8.4 кв.м. (а.с.13,14).

Відповідно до ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох або більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього, він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З роз'яснень, викладених у п.14 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" вбачається, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

За положенням ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення за розміром відповідають часткам цих осіб у квартирі.

У справі, яка є предметом розгляду позивачами заявлено вимогу саме про встановлення порядку користування вказаною квартирою, тому, оскільки ЦК не містить окремої правової норми, яка б регулювала зазначені правовідносини, суд керується загальними нормами статтями 319, 358 ЦК.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 2, 3 статті 358 ЦК України співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що в квартирі АДРЕСА_1 проживає відповідач ОСОБА_2, найбільше користується 1-ю кімнатою, площею12.6 кв.м., сплачує комунальні послуги. Відповідач проживає й зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, Російська Федерація, Камчатський край.

З огляду на викладене, з урахуванням всіх обставин справи, суд вважає, що справедливим буде встановлення порядку користування квартири з виділенням у користування ОСОБА_4 кімнати, що позначена на технічному паспорті як 3-я кімната, площею 7.4 кв.м., а ОСОБА_2 - 1-у кімнату, площею 12.6 кв.м.

При цьому, 2-у кімнату, площею 17.1 кв.м. та службові приміщення у спірній квартирі: кухню, площею 5.3 кв.м., коридор, площею 8.4 кв.м., ванну кімнату, площею 2.0 кв.м. та вбиральню, площею 1.0 кв.м. підлягають залишенню у спільному користуванні співвласників.

Разом з тим, вимога в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою задоволенню не підлягає, оскільки позивачем не надано доказів наявності перешкод, що позбавляє суд можливості прийняти обґрунтоване рішення в цій частині.

Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягнення витрат по сплаті судового збору у сумі по 551 грн. 20 коп. на користь з позивача.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити порядок користування квартирою №5 у будинку №12 по вул. Ціалковського у місті Житомир, відповідно до якого виділити:

- позивачу ОСОБА_4 3-ю кімнату, площею 7.4кв.м.;

- відповідачу ОСОБА_2 виділити 1-у кімнату, площею 12.6кв.м.;

- 2-у кімнату площею 17.1кв.м., окрему кухню, площею 5.3кв.м., ванну кімнату, площею 2.0кв.м.; вбиральню (сполучену), площею 1,0кв.м.; коридор, площею 8,4кв.м.; балкон, площею 0,87кв.м. залишити у спільному користуванні.

В задоволенні позову в частині усунення перешкод у користуванні спірною квартирою відмовити за безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати по оплаті судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя О. П. Сингаївський