РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/7168/17

пр. № 2/759/3755/17

21 червня 2017 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді П'ятничук І.В,

за участю секретаря - Немировської А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

13.05.2017 р. позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 та просила суд постановити рішення, про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачка вказує, що з 19.10.2002 р. вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний момент проживає разом з матір'ю. Так як, на даний час вони з відповідачем не змогли домовитись про порядок утримання їх неповнолітньої дитини, позивач була вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. Посилаючись на ст.180 СК України просила заявлені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач, вимоги позовної заяви підтримала, позов просила задовольнити, пояснивши, що відповідач бере участь у фінансовому забезпеченні дитини, однак, щоб в подальшому уникнути необхідності спілкування з відповідачем з приводу утримання дитини вони вирішила звернутись з вказаним позовом до суду, також вказувала, що відповідачем кошти на утримання дитини сплачено на час розгляду справи в суді.

Відповідач в судовому засіданні проти заявлених вимог позову заперечував, вказував, що він постійно надає кошти позивачці на утримання дитини, і за травень і червень 2017 р. кошти на утримання дитини ним позивачу надано, в принципі він заперечень щодо надання кошів на утримання дитини не має.

Заслухавши сторін, оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід задовольнити позов або в позові відмовити.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При цьому відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано токолу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції; нормативно-правовий акт № 475/97-ВР від 17.07.1997">Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність.

Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

В судовому засіданні встановлено, що 19 жовтня 2002 року між сторонами було укладено шлюб, що зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 763.

Від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1

Сторонами визнано в судовому засіданні, що неповнолітня дитини ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю в АДРЕСА_1.

Судовим розглядом також встановлено, що відповідач постійно та в добровільному порядку надає позивачу кошти необхідні для утримання дитини, такі кошти надані ним і в травні і в червні 2017 р., сторонами визнано в судовому засіданні, що відповідачем сплачено позивачу кошти на утримання дитини станом по 21 червня 2017 р.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Статтею 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Аналізуючи вищевикладене, враховуючи вищенаведені обставини в їх сукупності, враховуючи, матеріальний стан відповідача, а саме те, що відповідач офіційно працевлаштований та має регулярний щомісячних дохід, доказів, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи зміст позовних вимог, зміст заперечень проти позову та часткове визнання позовних вимог, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на користь позивача саме в розмірі ? частини з усіх видів заробітку відповідача такими, що підлягають задоволенню.

Згідно зі ст.191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Водночас, при ухваленні рішення, враховуючи положення ст. 60 ЦПК України, згідно з якою, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню., з урахуванням визнання обома сторонами того факту, що під час судового розгляду, відповідачем систематично, добровільно сплачувались кошти на утримання дитини, суд вважає за можливе врахувати надану допомогу при постановленні рішення та визначити, що аліменти на утримання дитини стягуються з відповідача, починаючи з 21 червня 2017 року.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь держави в розмірі 640 грн.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212, 367 ЦПК України, ст.ст 180, 183, 184 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Києва, ідентифікаційний код НОМЕР_1, працюючого заступником генерального директора з наукової та фондової роботи Національного музею історії України (м.Київ вул.Володимирська 2), зареєстрованого в АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки м.Києва, зареєстрованої в АДРЕСА_3, ідентифікаційний код НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ? частки від заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до його повноліття, починаючи з 21червня 2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м.Києва, ідентифікаційний код НОМЕР_1, працюючого заступником генерального директора з наукової та фондової роботи Національного музею історії України (м.Київ вул.Володимирська 2), зареєстрованого в АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя