Єд. унік. № 243/9031/17
Провадження № 2/243/4155/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

14 листопада 2017 року м. Слов'янськ

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Старовецького В.І.

при секретарі судового засідання Каліух К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання № 17 Слов'янського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

10.10.2017 року до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14 серпня 2001 року. У вищевказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4. З червня 2014 року та по теперішній час відповідачі за вказаною адресою не проживають. Позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг чим порушуються її права, у зв'язку з чим вимушена звернутися до суду з дійсним позовом та просить суд визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5, який діє на підставі договору про надання правових послуг в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву з проханням розглядати справу без їх участі, наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про визнання позовних вимог та про розгляд справи у їх відсутності.(а.с. 15-16)

Представник третьої особи органу опіки та піклування Слов'янської міської ради в судове засідання не з'явився, від третьої особи надійшла заява та висновок, просили розглядати справу без участі їх представника, заперечували проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання або за розпорядженням головуючого інший працівник апарату суду. У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 14 серпня 2001 року позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с. 4)

Згідно довідки про склад родини, виданої 14.09.2017 року КП " ЖЕК № 6" у вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4. (а.с. 5)

У відповідності до акту обстеження № 49 від 18.09.2017 року, виданого КП "ЖЕК № 6" відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх син ОСОБА_4 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 з червня 2014 року по теперішній час. (а.с. 6)

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 Цивільного Кодексу України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За приписами ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України слідує, що: «Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом».

Частиною 3 статті 29 Цивільного кодексу України передбачено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

За змістом зазначених норм матеріального права за умови встановлення місця проживання батьків (усиновлювачів) або одного з них, місцем проживання фізичної особи, у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце їх проживання, а відсутність або наявність факту реєстрації за цим місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на свободу вибору місця проживання.

Таким чином судом не беруться до уваги заперечення третьої особи.

Приймаючи до уваги, що відповідачі у спірній квартирі не проживають, добровільно виїхали на інше постійне місце проживання, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 Донецької області.

Вирішуючи питання про вимоги позивача в частині зняття відповідачів з реєстраційного обліку у вказаній квартирі, суд приходить до наступного.

Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Таким чином рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням вже є підставою для зняття відповідачів з реєстраційного обліку у зв'язку з чим вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 за участю третьої особи - органу опіки та піклування Слов'янської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 Донецької області.

В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складене та підписане у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Суддя

Слов'янського міськрайонного суду В.І. Старовецький