Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/2380/17 Головуючий у 1-й інстанції: Дністрян О.М.
Є.У.№ 310/5928/16-ц Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

Гончар М.С.,

секретар: Бєлова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - ОСОБА_6, Територіальна громада міста Бердянська в особі Бердянської міської ради Запорізької області про встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вищевказаним позовом, зазначивши, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1, після смерті якої залишилася двокімнатна квартира АДРЕСА_1. Спадкоємців ні за законом, ні за заповітом у ОСОБА_1 не має. Посилаючись на те, що вона з січня 2010 року проживала однією сім'єю зі спадкодавцем, вела спільне господарство, доглядала і опікувалася нею, оскільки внаслідок тяжкої хвороби вона перебувала у безпорадному стані і потребував стороннього догляду, просила про задоволення позову з підстав, передбачених ст.ст.392, 1264 ЦК України

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

За клопотанням ОСОБА_7 судове засідання призначено в режимі відеоконференції.

В судове засідання ОСОБА_4 не з'явилася, направила клопотання про відкладення розгляду справи, пославшись на сімейні обставини. Належних і допустимих доказів на підтвердження поважності причин неявки у судове засідання не надала. Представник ОСОБА_4 адвокат Ємельяненко С.А. просила задовольнити клопотання і відкласти розгляд справи. Представник третьої особи ОСОБА_9 заперечував проти відкладення судового засідання.

Колегія суддів на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України визнала причини неявки позивача у засідання апеляційного суду неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті, оскільки належних доказів поважності причин неявки у судове засідання позивач не надала, клопотання про дослідження нових доказів суду не заявляла, представництво інтересів позивача в апеляційному суді здійснює адвокат Ємельяненко С.А.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.ст. 307, 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_1 (а.с.12), після смерті якої залишилася двокімнатна АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 01.11.1993р. (а.с.7,12).

За довідкою КП «Житлосервіс» №2638 від 18.07.2016 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, постійно проживала і була зареєстрована з 07.10.1977 року і до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 в АДРЕСА_1, склад сім'ї на день смерті - одна (а.см.91).

Згідно інформаційної довідки із Спадкового реєстру № 44456184 від 14.07.2016р. (а.с.89) не скасованих заповітів на день смерті ОСОБА_1 не залишила, спадкоємців першої черги за законом (ст.1261 ЦК України) на час відкриття спадщини не було, оскільки син спадкодавці ОСОБА_10 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.149. Співмешканець спадкодавця ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.13).

14 липня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області із заявою про прийняття спадщини в порядку ст.1264 ЦК України, зазначивши у заяві про відсутність інших спадкоємців (а.с.84).

Проте, 26 жовтня 2016 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 в порядку ст.1265 ЦК України звернулася ОСОБА_6, зазначивши у заяві, що є двоюрідною сестрою покійної, тобто спадкоємцем п'ятої черги (а.с.96).

Постановою приватного нотаріуса від 21 листопада 2016р. ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру після смерті ОСОБА_1 з підстав відсутності документів, що підтверджують факт родинних відносин зі спадкодавцем і наявності спадкоємця четвертої черги - позивачки ОСОБА_4 (а.с.103).

Відповідач ОСОБА_5 не є спадкоємцем після смерті ОСОБА_1

За поясненнями сторін у суді першої інстанції відповідач є донькою померлого у 2013 році ОСОБА_11, який був співмешканцем ОСОБА_1 Відповідачка ОСОБА_5 має намір заявити до спадкоємців ОСОБА_1 вимоги про визнання права на спадщину після смерті ОСОБА_11 на ? частку спірної квартири.

За медичним висновком ввід 22.09.2015 р. ОСОБА_1 була інвалідом другої групи загального захворювання, підлягала обслуговуванню (наданню соціальних послуг) у відділенні соціальної допомоги вдома (а.с.153).

У серпні 2015 року ОСОБА_1 зверталася до Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Бердянської міської ради з письмовою заявою про обслуговування відділенням соціальної допомоги вдома. 01.10.2015 року між ОСОБА_1 і УПСЗН був укладений договір про соціальне обслуговування, за яким двічі на тиждень їй надавалися соціальні послуги: придбання та доставка додому промислових і продовольчих товарів, вологе прибирання житла, винос сміття, допомога в оплаті комунальних послуг, тощо. Обслуговування у відділенні соціальної допомоги вдома припинено за наказом №72 від 5 травня 2016 року у зв'язку зі смертю ОСОБА_1 ( а.с.150-157).

Судом також установлено, що позивачка ОСОБА_4 одружена, її зареєстрованим місцем проживання до березня 2015 року була квартира АДРЕСА_3, а з 21 березня 2015 року - квартира АДРЕСА_4, де вона проживає разом зі своїм чоловіком ОСОБА_12

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Частиною 2 статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільного проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

За положенням статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на засади змагальності у цивільному судочинстві позивачка, звертаючись до суду з вказаним позовом, мала би довести шляхом надання суду належних та допустимих доказів, що вона не менше 5 років до дня смерті ОСОБА_1 проживала з нею однією сім'єю, а саме.: що вони спільно проживали, була пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із недоведеності позовних вимог щодо проживання позивачки однією сім'єю зі спадкодавцем впродовж п'яти років, та дійшов висновку, що позивач не набула права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 в порядку ст. 1264 ЦК України і що позов заявлено до неналежного відповідача.

Такі висновки суду першої інстанції узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, являються безпідставними.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач фактично проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_12 за іншою адресою, спільного бюджету із спадкодавцем не мали, спільне господарство не вели.

Надання позивачкою допомоги ОСОБА_1, несення витрат на її поховання не являються достатньою підставою для висновку про те, що ОСОБА_4 була членом сім'ї спадкодавця і набула право на спадщину за законом як спадкоємець 4 черги.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про такі порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Визнання позову неналежною відповідачкою ОСОБА_5 висновків суду першої інстанції не спростовують.

Відповідно до ст.3 ЦПК України заінтересована особа вправі в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу.

Юридична заінтересованість позивача у цивільному процесі зобов'язує його довести як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і ту обставину, що його права порушені і вони можуть бути захищені у визначений ним спосіб.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Тому суд не може захистити порушене право у спосіб, який не передбачено законом.

Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із тексту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_4 заявлений позов, спрямований на захист її спадкових прав, до відповідача ОСОБА_5, яка не входить в коло спадкоємців померлої ОСОБА_1

Доказів про те, що ОСОБА_5 набула право на ? частку спірної квартири і оспорює або порушує право позивачки на спадщину, матеріали справи не містять. Батько ОСОБА_5, який був співмешканцем спадкодавця, помер за три роки до відкриття спадщини. Спадкова квартира була приватизована ОСОБА_1 у 1993 році і являлася її особистою власністю.

Зважаючи на те, що ОСОБА_4 не були доведені як наявність спірних матеріальних правовідносин, так і та обставина, що її права порушувалися відповідачкою ОСОБА_5, у обраний позивачем спосіб її право на спадщину не підлягає захисту.

Визнання неналежним відповідачем позову не являється достатньою підставою для його задоволення, оскільки за змістом ст. 174 ч. 4 ЦПК суд вправі ухвалити рішення про задоволення позову, визнаного відповідачем, тільки за наявності для того законних підстав і за умови, що воно не суперечитиме закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Фактично спір з приводу спадкової квартири виник між ОСОБА_4 і третьою особою у справі ОСОБА_6 - спадкоємцем 5 черги.

17 листопада 2016 року ОСОБА_6 звернулася до суду із заявою про залучення її до участі у справі як співвідповідача, проте позивачка ОСОБА_4 проти цього заперечувала, у зв'язку із чим ухвалою суду ОСОБА_6 залучена до участі у справі як третя особа. Під час розгляду справи ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення позову, надавала суду першої інстанції відповідні докази на спростування доводів позивачки про її проживання однією сім'єю із спадкодавцем протягом пяти років.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Оскільки судом правильно вирішена справа, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, є правильним і обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову, як про це вимагає позивач.

Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону і матеріалам справи, підстав для його скасування судова колегія не вбачає.

Керуючись ст. ст.307,308,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 11 квітня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: