ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/317/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"31" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря Гаврилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві скаргу ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенка П.Л. про закінчення виконавчого провадження, заінтересовані особи: головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко Петро Леонідович, начальник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Сувало Михайло Степанович, ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

В червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою на постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенка П.Л. про закінчення виконавчого провадження.

В обґрунтування поданої скарги, скаржник посилався на те, що у Дарницькому РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві з 15.10.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №49029314 про виселення боржника з квартири. Відповідно до положень ч.2 ст.30 Закону України "Про виконавче провадження" (в редакціїї чинній на день відкриття виконавчого провадження), виселення мало бути виконано протягом двох місяців, однак, до цього часу рішення суду ВДВС не виконано.

Скаржнику 16.06.2017 року, під час ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, було вручено постанову головного державного виконавця Тущенка П.Л. від 12.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49029314, з тексту якої ОСОБА_2 дізнався, що рішення суду, щодо виселення ОСОБА_5 виконано у повному обсязі.

Скаржник із вказаною постановою не погоджується, вважає дії головного державного виконавця Тущенка П.Л., щодо винесення постанови від 12.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження ВП №49029314 та акту державного виконавця від 08.06.2017 року, такими що суперечать вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

В судове засідання скаржник з"явився, вимоги скарги просив задовольнити.

В судове засідання з"явився представник заінтересованої особи ОСОБА_5 - ОСОБА_6, який вимог скарги не визнав та просив залишити її без задоволення.

Представник ВДВС письмових заперечень на скаргу не надав.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно положень ст.85 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні на рішення, дії (бездіяльність) державного виконавця або відмову у здійсненні передбачених цим Законом дій стягувачем чи боржником може бути подана скарга до начальника відповідного органу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до відповідного суду. Скарга у виконавчому провадженні по виконанню судових рішень на дії (бездіяльність) державного виконавця або начальника органу державної виконавчої служби подається до суду, який видав виконавчий документ.

В судовому засіданні встановлено: постановою державного виконавця Шевченко М.Р. від 15.10.2015 року було відкрито виконавче провадження ВП №49029314 щодо примусового виконання рішення суду на підставі виконавчого листа №753/12204/14-ц, виданого 23.09.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва - про виселення ОСОБА_5 із квартири АДРЕСА_1; в подальшому виконавче провадження було передано головному державному виконавцю Тущенко П.Л.

ОСОБА_6 представник ОСОБА_7 19.05.2017 року на адресу Дарницького РВ ДВС ГТУЮ у м. Києві подав заяву про закінчення виконавчого провадження № 49029314, оскільки ОСОБА_7 виконала добровільно вимоги виконавчого листа №753/12204/14-ц, виданого 23.09.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва.

Добровільне виконання рішення суду підтверджується також матеріалами виконавчого провадження № 49029314, а саме: під час виконавчих дій державним виконавцем складались акти від 12.06.2016 року, від 10.03.2016 року, від 06.10.2016 року, від 30.05.2017 року та від 08.06.2017 року, в яких немає інформації, що ОСОБА_5 перебуває або присутня за адресою АДРЕСА_2

ОСОБА_2 в скарзі просить визнати неправомірними дії державного виконавця Тущенка П.Л. щодо винесення постанови від 12.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження № 49029314 та акту від 08.06.2017 року.

Ця вимога не може бути задоволена, оскільки лише державний виконавець відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» (попередня редакція Закону, яка була чинною на час відкриття виконавчого провадження) вирішує, які дії він здійснює.

Статтею 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець приймає постанову про закінчення виконавчого провадження.

Стосовно вимоги - визнати неправомірними дії державного виконавця Тущенка П.Л. щодо складання акту від 08.06.2017 року, суд звертає увагу на те, що державний виконавець має право під час виконання рішень щодо виселення складати акт (ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження»). Документом, який має назву акт, фіксується конкретні обставини подій в певний час, що і відображено в акті від 08.06.2017 року.

ОСОБА_2 не надав належних доказів, що обставини, які відображені в акті державного виконавця від 08.06.2017 року, не відповідають дійсності, а тому ця вимога безпідставна та недоведена.

Вимога ОСОБА_2 - зобов'язати начальника виконавчої служби Сувала М.С. скасувати постанову державного виконавця Тущенка П.Л. від 12.06.2017 року про закінчення виконавчого провадження не стосується обов'язків керівника виконавчої служби.

Частиною 2 ст. 83 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що начальник виконавчої служби «має право» скасувати постанову державного виконавця, якщо вона суперечить вимогам закону.

Слова «має право» не є обов'язком начальника виконавчої служби, а тому суд, враховуючи вимоги ст. 6 та ч. 2 ст. 19 Конституції України, не вправі зобов'язати начальника виконавчої служби здійснити те, що він має право здійснювати самостійно.

Інші вимоги скарги є похідними від первісних вимог, а тому також не можуть бути задоволеними.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно частин 1, 3ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст.61 цього кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

За таких обставин, дослідивши письмові докази, які наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не було доведено, що його права чи свободи було якимось чином порушено, обставини та твердження, зазначені скаржником в скарзі, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи, а тому, суд вважає, що в задоволенні скарги необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 6, 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 10, 11, 57-61, 209, 210, 383-389 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В

Скаргу ОСОБА_2 на постанову головного державного виконавця Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенка П.Л. про закінчення виконавчого провадження, заінтересовані особи: головний державний виконавець Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Тущенко Петро Леонідович, начальник Дарницького районного відділу державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у м. Києві Сувало Михайло Степанович, ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня отримання її копії до Апеляційного суду міста Києва через Дарницький районний суд м. Києва.

Суддя Комаревцева Л.В.