УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" листопада 2017 р. Суддя Київського районного суду м. Харкова Зуб Г.А., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину недійсним у звязку з його фіктивністю,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати недійсним фіктивний договір купівлі-продажу кредитного портфеля, зокрема і по кредитному договору ОСОБА_1 від 28.05.2010 року, що підписаний між відповідачами в частині продажу вимог за кредитним договором від 27.09.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «ОТП Банк» №ML700/898/2007 та покласти судові витрати на відповідачів.

Вирішуючи питання про відкриття провадження по справі, суд прийшов до наступного.

Так, Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 7 липня 2010 року № 2453-VI "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон № 2453-VI) визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

Суди мають враховувати, що забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950, далі - Конвенція 1950 року), а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції 1950 року кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI).

Відповідно до ст.109 ЦПК України позови до юридичних осіб пред"являються в суд за їхнім місцезнаходження.

Як вбачається з позовної заяви, відповідачі знаходяться у м. Києві.

Звернення до Київського районного суду м. Харкова позивач обґрунтувала тим, що спір виник у сфері правовідносин, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч. 5 ст. 110 ЦПК України, позови про захист прав споживачів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Так, як вбачається із договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 28.05.2010 року, він був укладений між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна», тобто між двома юридичними особами - суб'єктами господарювання з приводу продажу (переуступки) права на кредитний портфель банку.

В той же час, відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» ним врегульовано правовідносини між споживачем товарів, робіт, послуг та виробниками, продавцями товарів, виконавцями послуг.

Відповідно ж до вимог позову предметом спору є договір купівлі-продажу кредитного портфелю, в якому позивач не виступає ні стороною, ні споживачем послуг.

Відтак, безпідставними є доводи позивача про можливість застосування ч.5 ст.110 ЦПК України щодо альтернативної підсудності позову, а саме - подання позову за місцем проживання споживача послуг. Статтею 110 ЦПК України, правил альтернативної підсудності по даній категорії справ не передбачено.

Згідно до вимог ст. 115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, позовна заява повертається у випадках, якщо справа не підсудна цьому суду.

Таким чином, позовну заяву необхідно повернути позивачу.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України Про судовий збір, сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі повернення заяви або скарги .

Керуючись ст.ст. 109, 110, 115,121 ЦПК України, Законом України «Про судовий збір», -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «ОТП Банк», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про визнання правочину недійсним у звязку з його фіктивністю, повернути позивачеві, розяснивши їй право щодо повторного звернення із заявою до відповідного суду м. Києва.

Зобовязати Управління Державної казначейської служби України у Київському районі м. Харкова повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, помилково сплачені кошти - судовий збір - з державного бюджету у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок, який був сплачений 25.10.2017 р., квитанція № 5342, на наступні реквізити: р/р отримувача 0004, МФО: 851011, отримувач УДКС України у Київському районі м. Харкова, код отримувача 37999675, банк отримувача ГУ ДКСУ в Харківській області, призначення платежу: *;101;; 22030101 Судовий збір за позовом ОСОБА_1, Київський районний суд м. Харкова;;;

Ухвала в частині повернення позовної заяви може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-дений строк з дня отримання копії цієї ухвали апеляційної скарги.

СУДДЯ