Справа № 462/4158/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря Янощук Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про спонукання до виконання умов договору, суд

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому, в порядку ст.31 ЦПК України, збільшив позовні вимоги, відповідно до яких просить визнати за ним право власності на квартири, що у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що між позивачем та відповідачами 24.01.2014р. був укладений Договір про спільну діяльність, який було підписано всіма сторонами. За умовами укладеного договору сторони мали спільно діяти для досягнення спільних цілей. На підставі додаткових угод, сторони погодили спільні дії щодо будівництва багатоквартирного житлового будинку на земельних ділянках, що розташовані за адресою АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та погодили, що внески кожного будуть рівними. Також, між сторонами було досягнуто домовленості щодо компенсації відповідачу ОСОБА_3 вартості частини земельної ділянки, яку останній вніс в спільну діяльність. Після узгодження всіх умов, позивачем спільно з відповідачами було розпочато будівництво, про що було отримано Декларацію на початок виконання будівельних робіт, а по завершенню будівництва вони отримали Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації. Вказані декларації були зареєстровані в ДАБІ м.Львова. Згідно досягнутих домовленостей сторони погодили, що після завершення будівництва та введення його в експлуатацію між ними буде підписано акт розподілу, проте, відповідачі відмовляються такий підписати. На неодноразові звернення, щодо підписання акту останні не реагують. Своїми діями відповідачі не визнають його право власності на належні йому квартири, а тому змушений звернутись до суду за захистом порушеного права. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 15.04.2016року /а.с.43/ у судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених у ньому, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів - адвокат Магировський Т.А., який одночасно представляє двох відповідачів на підставі договору про надання адвокатських послуг, правового обслуговування та представництва /а.с.44,57/ у судовому засіданні позовні вимоги заперечив частково та пояснив, що дійсно сторони спільно здійснювали будівництво будинку і між ними було укладено договір про спільну діяльність. Також, сторонами по завершенню будівництва було підписано акт розподілу, згідно якого вони поділили квартири в будинку. Залишились не поділеними лише квартири з 24 номера по 27. Відповідачі відмовляються підписати акт розподілу квартир, оскільки згідно усних домовленостей між сторонами позивач зобов'язувався компенсувати відповідачам вартість спірних квартир, а тому просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення представників сторін, з'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення із наступних підстав.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 31.01.2014 року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Магировською О.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 439 вбачається, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,0563 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_2.

Згідно Договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.06.2015року, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Попович Г.І. та зареєстрованого в реєстрі за № 834 вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності належить земельна ділянка площею 0,0256 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_3.

Статтею 1130 ЦК України визначено, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Відповідно до ст.1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Як вбачається із Договору про спільну діяльність від 24 січня 2014року, який був укладений між позивачем та відповідачами, що такі домовились вести спільну діяльність для досягнення спільних цілей, та зокрема для будівництва багатоквартирного житлового будинку на земельних ділянках належних сторонам, що розташовані у АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3.

Із Додатку №1 до Договору про спільну діяльність від 24 січня 2014року вбачається, що в такому сторони погодили розподіл результатів по завершенню будівництва.

Декларацію на початок виконання будівельних робіт, яка була зареєстрована в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 16 грудня 2016 року сторони отримали право на початок будівельних робіт по будівництву багатоквартирного житлового будинку на належних сторонам земельних ділянках.

Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно п. 13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011р. № 461 зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Як вбачається із Декларації про готовність до експлуатації об'єкта, який належить до І-ІІІ категорії складності, що була зареєстрована в інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові 16 січня 2017 року, сторонами було завершено будівельні роботи по будівництву багатоквартирного житлового будинку, який було прийнято в експлуатацію.

Як встановлено судом, сторонами було отримано всі необхідні дозвільні документи для здійснення будівництва житлового будинку, та такий було введено в експлуатацію, а отже, сторони набули право на оформлення права власності на спірні квартири.

Згідно Акту про розподіл квартир між співвласниками та дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 11 квітня 2017 року вбачається, що між сторонами було досягнуто домовленостей та здійснено розподіл квартир в збудованому житловому будинку, однак, в такому не було проведено розподіл квартир № 24, 25, 26, 27.

Відповідно до додатка № 2 до Договору про спільну діяльність від 24 січня 2014 року вбачається, що сторони додатково погодили розподіл квартир № 24, 25, 26, 27 в багатоквартирному житловому будинку, що за адресою АДРЕСА_2, АДРЕСА_3. Зокрема, згідно вказаного додатку, сторони погодили, що ОСОБА_1 додатково буде виділено квартиру № 24 площею 55,1 м.кв., квартиру № 25 площею 80,2 м.кв., квартиру № 26 площею 78,7 м.кв., квартиру № 27 площею 55,1 м.кв.. Вказаний додаток було підписано сторонами.

Відповідно до вимог ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Ч.3 ст.10 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Представником відповідачів не надано належних доказів на підтвердження його покликань, про те, що сторонами було досягнуто домовленості щодо компенсації позивачем відповідачам за виділення йому додатково спірних квартир № 24, № 25, № 26, № 27 в багатоквартирному житловому будинку, що за адресою АДРЕСА_2, АДРЕСА_3. Також, і Додаток № 2 до Договору про спільну діяльність від 24 січня 2014 року не містить жодних застережень щодо обов'язку позивача на проведення грошової компенсації відповідачам.

Так, ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Судом встановлено, що між сторонами було досягнуто домовленості щодо розподілу результатів спільної діяльності, що вбачається з Додатків № 1 та № 2 до Договору про спільну діяльність від 24 січня 2014 року, та відповідно було погоджено поділ спірних квартир № 24, № 25, № 26, № 27 із виділенням таких позивачу.

Враховуючи наведене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги в частині визнання за позивачем права власності на квартири № 24, № 25, № 26, № 27 в багатоквартирному житловому будинку, що за адресою АДРЕСА_2, АДРЕСА_3 підлягають до задоволення.

Щодо позовних вимог про визнання за позивачем права власності на квартири №, 2, № 4, № 9, № 16, № 18, № 19, № 23 в багатоквартирному житловому будинку, що за адресою АДРЕСА_1, то у задоволенні таких слід відмовити, оскільки відповідачами не оспорюється право власності ОСОБА_1 на такі, про що зокрема вбачається з Акту про розподіл квартир між співвласниками та дольову участь у будівництві багатоквартирного житлового будинку від 11 квітня 2017 року та із пояснень представника відповідачів наданих у судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому на користь позивача підлягають стягненню порівно з відповідачів 8000.00грн. судових витрат.

Керуючись ст.10, 59, 60, 88, 209-215 ЦПК України, ст.15, 16, 321, 331, 392, 525, 526 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Виділити та визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4) право власності на квартири, які розташовані в житловому будинку, що розташований за адресою АДРЕСА_1: квартиру № 24 житлова площа - 29,8 м.кв., загальна площа - 55,1 м.кв.; квартиру № 25 житлова площа - 32,0 м.кв., загальна площа - 80,2 м.кв.; квартиру № 26 житлова площа - 31,8 м.кв., загальна площа - 78,7 м.кв.; квартиру № 27 житлова площа - 29,8 м.кв., загальна площа - 55,1 м.кв.

У задоволенні решті позову - відмовити.

Стягнути порівно із ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 - 8000.00 /вісім тисяч/ гривень понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський