АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2939/17 Справа № 174/234/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Демченко Е.Л., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом посилаючись на те, що на підставі рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13 квітня 2012 року відповідач зобовязаний виплачувати на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 1/3 частки всіх видів доходів (заробітку), але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму відповідно до віку дитини, до повноліття дитини, починаючи з 23 лютого 2012 року.

З 13 квітня 2012 року матеріальної допомоги на утримання сина ОСОБА_3 не надає, внаслідок чого утворилась заборгованість по виплаті аліментів у розмірі 39 794,52 грн.

З урахуванням викладеного, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів з 23 лютого 2012 року по 01 грудня 2016 року в розмірі 14 016,66 грн. та понесені нею судові витрати.

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 року позов задоволено частково (т.2 а.с.4-9).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 14 016,66 грн. пені за прострочення сплати аліментів та 551,20 грн. витрати зі сплати судового збору.

В решті позовних вимог, відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині вирішення питання про судові витрати скасувати та ухвалити нове рішення в оскаржуваній частині, врахувавши суму судових витрат повязаних, з оплатою правової допомоги адвоката та витрат, повязаних з явкою адвоката до суду (т.2 а.с.14-19).

В іншій частині судове рішення не оскаржується, а тому в апеляційному порядку не переглядається.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в оскаржуваній частині, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, котрим суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, прийняте на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що при прийнятті рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та якими доказами це підтверджується, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи та докази, що їх підтверджують.

Рішення суду першої інстанції не в повному обсязі відповідає вимогам закону.

Задовольняючи частково позов та відмовляючи в частині розподілу судових витрат, зокрема щодо відшкодування витрат на правову допомогу та витрат, повязаних з явкою адвоката до суду, суд першої інстанції посилаючись на положення ст.ст. 56, 88 ЦПК України виходив з того, що інтереси позивача у справі представляє представник позивача ОСОБА_4, із яким ОСОБА_5 уклала договора про надання юридичних послуг, а не як особа, яка надає правову допомогу. Відомості про те, що адвоката ОСОБА_4 було допущено до участі у справі ухвалою суду, як особа, що надає правову допомогу, відсутні. Фінансові документи на підтвердження витрат відсутні.

Проте повністю погодитися із таким висновком суду не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов з порушенням матеріального та процесуального права.

Статтею 79 ЦПК України визначено види судових витрат, зокрема, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 3 цієї статті до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу, витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Статтею 12 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Витрати на правову допомогу - це витрати сторін та третіх осіб, які вони несуть у зв'язку із оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, котрі беруть участь у справі.

Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору, участь у переговорах, підготовка проектів юридичних документів (заяв, пояснень, клопотань, скарг), представництво в суді та інші фактичні та юридичні дії, яка вчиняє особа, яка надає правову допомогу.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною і особою, яка надає правову допомогу.

Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики, схвалених Вищою кваліфікаційною комісією адвокатури при Кабінеті Міністрів України 01 жовтня 1999 року, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар. Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою і порядком внесення і розумно обґрунтованим за розміром.

Розмір гонорару і порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Відповідно до ст. 34 Правил адвокатської етики адвокат має право, окрім гонорару, стягувати з клієнта кошти, необхідні для покриття фактичних витрат, повязаних з виконанням доручення, якщо обовязок клієнта з погашення цих витрат визначено угодою. В угоді про надання правової допомоги мають бути визначені види передбачуваних фактичних витрат, повязаних з виконанням доручення (оплата роботи фахівців, чиї висновки запитуються адвокатом, транспортні витрати, оплата друкарських, копіювальних та інших технічних робіт, перекладу та нотаріального посвідчення документів, телефонних розмов тощо): порядок їх погашення (авансування, оплата по факту в певний строк і т. ін.) та може бути визначений їх обсяг.

До складу витрат, повязаних із оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Усі ці витрати повинні перебувати у безпосередньому причинному звязку із наданням правової допомоги у конкретній справі, а їх розмір повинен бути розумним.

Отже, вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, та витрат, повязаних з явкою до суду адвоката ОСОБА_6 приймаючи до уваги зміст договору про надання послуг, додаткової угоди до договору про надання послуг та розрахунок надання такої допомоги, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, як і зазначених положень закону, а на надані позивачем докази на підтвердження витрат не звернув належної уваги, не перевірив, пославшись на ст.56 ЦПК України, не звернув уваги на те, що вказана норма врегульовує інші цивільні процесуальні відносини, а саме відносини щодо осіб, які надають правову допомогу і які не є особами, які беруть участь у справі, а є іншими учасниками цивільного процесу (ст.47 ЦПК України), та дійшов передчасного висновку про відмову у стягненні судових витрат.

Необхідно враховувати, що правова допомога надається не тільки в судових засіданнях, а й при виконанні окремих процесуальних дій поза судовим засіданням, а також вчиняються й інші дії, необхідні для розгляду справи, а саме: складаються позовні заяви, надаються консультації, несуться витрати у звязку з відрядженням тощо.

За змістом ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У пп. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст. 12, 46, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84,88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

До матеріалів справи приєднано договір про надання послуг №06/16 від 04 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4 та додаткова угода № 1 до договору №06/16 про надання послуг від 04 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_4, квитанції до прибуткового касового ордера №№ 07/06/16, 08/06/16, 09/06/16, 12/06/16 (а.с. а.с. 31,32,231).

За змістом розрахунку, апелянт аналізував правову позицію позивача, складав документи правового характеру, що узгоджуються із обовязками адвоката, визначеними договором.

Вирішуючи питання про стягнення витрат за вище перелічені послуги, апеляційний суд виходячи з принципу розумності надання правової допомоги у конкретній справі, обґрунтованості розміру відповідної допомоги та розміру мінімальної заробітної плати, вважає доведеним витрати у сумі 3 858,40 грн. (аналіз правової позиції позивача та складання позовної заяви 4 год. х 551,20 гри. = 2 204,8 грн., збір доказів для уточнення позовних вимог та складання уточнених позовних заяв 3 год. х 551,20 грн. = 1 653,60 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_4 під час розгляду справи затратив в 2016 році - 334 хв., в 2017 році 135 хв., а взагалі по справі - 469 хв. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20 грудня 2011 року, ОСОБА_2 за участь у судових засіданнях має сплатити адвокату ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у розмірі 4 426, 48 грн. (2016 рік: 551,20 х 40 % х 334 хв. = 2 050, 48 грн.; 2017 рік: 640 х 40 % х 135 хв. = 1 376 грн., а разом 3 426, 48 грн.)

Вирішуючи питання про стягнення витрат, повязаних з явкою адвоката до суду, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають компенсації витрати у загальному розмірі 591, 50 грн., які підтверджуються матеріалами справи (т.1 а.с.232-238,240).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вирішення питання про судові витрати, не можна вважати законним і обґрунтованим та в силу ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 31 січня 2017 рокув частині вирішення питання про судові витрати скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІНН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (Леніна)АДРЕСА_1, інші відомості невідомі) на користь ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ІНН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката ОСОБА_4 у розмірі 7 284, 88 грн. та витрати, повязані з явкою адвоката ОСОБА_4до суду у розмірі 591, 50 грн., а всього 7 876, 38 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_7

ОСОБА_8