Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Будкомплекс» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року,

встановила:

У червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_3, третя особа товариство з обмеженою відповідальністю «Сервіс-Будкомплекс» про стягнення коштів, посилаючись на те, що 08 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» був укладений Договір підряду № 08/08, відповідно до умов якого Замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик за рахунок своїх сил, матеріалів, засобів, техніки та устаткування у відповідності до даного Договору, проектної документації, державних будівельних норм і правил та інших положень чинного законодавства України виконати роботи по благоустрою території (влаштування покриття типу 1,4, 1.6, 1.5 житлових будинків по вул. Б. Хмельницького в с. Петрівське, Києво-Святошинського району Київської області, а Замовник взяв на себе зобовязання оплатити виконані роботи в розмірі 985422 грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.4.1 Договору підряду після підписання сторонами цього договору, Замовник сплачує підряднику аванс в сумі 750000 грн.

08 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір доручення, згідно п. 1.1 якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 750 000 грн. для внесення на р/р8952 в Вінницькій ФКБ «Приватбанк» або до каси ТОВ «Сервіс-Будкомплекс».

Проте, відповідач не здійснив внесення зазначених готівкових коштів на рахунок ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» та не повернув позивачу дані кошти. На звернення позивача щодо повернення коштів відповідач не реагує, чим порушив взяті на себе зобовязання за укладеним договором доручення, а тому позивач просив стягнути на його користь з відповідача зазначені грошові кошти в сумі 750000 гривень 00 копійок, а також понесені ним судові витрати.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа ТОВ «Сервіс-будкомплекс» про стягнення коштів відмовлено. Судові витрати залишені за позивачем.

В апеляційній скарзі особа позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники скаржника позивача у справі ОСОБА_2 ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 апеляційну скаргу повністю підтримали та просили її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_3 та представник третьої особи ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» у судове засідання не зявилися, не спростували як доводів позовної заяви так і доводів апеляційної скарги, тому відповідно до вимог ст. 74, ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглянута у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з наступних міркувань.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Проте, зазначеним вимогам Закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції встановив та виходив з того, що отримавши кошти від ОСОБА_2 ОСОБА_3 повинен був протягом 15 банківських днів внести кошти на рахунок ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» або в касу підприємства, а в разі неможливості виконання доручення або його невиконання протягом 15 банківських днів, з дня укладення, ОСОБА_3 повинен передати ( повернути) ОСОБА_2, все отримане для виконання доручення. Про виконання договору доручення свідчать відповідально до п. 4.1. надходження коштів на рахунок або в касу ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» та надання відповідного документу ОСОБА_2 Суд першої інстанції вважає, що підставою повернення коштів ОСОБА_2 є відсутність повідомлення та документ (доказ) про те, що ОСОБА_3 750000 грн на рахунок чи в касу ТОВ « Сервіс-Будкомплекс» не вніс. Проте, позивач та його представник не надали доказів настання умов повернення позивачу переданих коштів - доказів не виконання відповідачем обовязку внесення на розрахунковий рахунок або в касу ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» 750000 гривень.

Таким чином, оскільки згідно п. 2.3 договору (не повідомлення про виконання доручення) не повязує настання для повіреного будь-яких правових наслідків, тому суд першої інстанції відхиляє посилання позивача та його представника на такі підстави стягнення коштів. Позивач не надав доказів настання обставин, зумовлених договором, для виникнення зобовязань у відповідача ОСОБА_3 повернути все отримане позивачу ОСОБА_2, а тому дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Згідно п.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно до ст. 11 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до частини першої статті 11 ЦК України цивільні права та обвязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Частиною другою цієї ж статті передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обовязків можуть бути як правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України), так і інші юридичні факти (пункт 4 частини другої статті 11 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (п. 11) Верховним Судом України зазначено, що, оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи те, що 08 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ТОВ ««Сервіс-Будкомплекс» був укладений Договір підряду № 08/08, відповідно до умов якого Замовник доручає, а підрядник зобовязується на свій ризик за рахунок своїх сил, матеріалів, засобів, техніки та устаткування у відповідності до даного Договору, проектної документації, державних будівельних норм і правил та інших положень чинного законодавства України виконати роботи по благоустрою території (влаштування покриття типу 1,4., 1.6, 1.5 житлових будинків по вул. Б. Хмельницького в с. Петрівське, Києво-Святошинського району Київської області, а Замовник взяв на себе зобовязання оплатити виконані роботи в розмірі 985422 грн. 00 коп. Відповідно до п. 3.4.1 Договору підряду після підписання сторонами цього договору, Замовник сплачує Підряднику аванс в сумі 750000 грн.

08 серпня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір доручення, згідно п. 1.1 якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 750 000 грн. для внесення на р/р8952 в Вінницькій ФКБ «Приватбанк» або до каси ТОВ «Сервіс-Будкомплекс».

Згідно п. 4.1. договору доручення від 08 серпня 2014 року підписання Повіреним даного договору свідчить, що грошові кошти, необхідні для виконання даного доручення, отримані повіреним у повному обсязі в сумі, передбаченій в п.1.1. Договору. Надходження коштів на рахунок або в касу ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» та надання відповідного документу Довірителю є доказом виконання даного Договору Повіреним.

ОСОБА_3, як повірений, взяв на себе зобовязання відповідно до п. 2.4 договору доручення в разі неможливості виконання доручення або його невиконання протягом 15 банківських днів з дня укладення цього Договору, передати (повернути Довірителю все одержане від нього для виконання доручення.

Представником позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 надано до матеріалів справи Договір підряду № 25/03 від 25 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «НОВБУД» та акт прийому-передачі виконаних робіт між ними ж від 30 квітня 2015 року, згідно яких вбачається, що всі роботи по благоустрою території (влаштування покриття типу 1,4., 1.6, 1.5 житлових будинків по вул. Б. Хмельницького в с. Петрівське, Києво-Святошинського району Київської області виконано ТОВ «НОВБУД», вартість яких складає 985422 грн. 00 коп.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно вимог ст. 526 ЦПК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно вимог статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, судом встановлено та підтверджується наданими доказами у справі, а відповідачем не спростовано те, що відповідач ОСОБА_3 не здійснив внесення зазначених готівкових коштів в сумі 750000 грн. 00 коп. на рахунок ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» та не повернув дані кошти позивачу ОСОБА_2, чим порушив взяті на себе зобовязання за укладеним договором доручення.

Відповідачем ОСОБА_3 були порушені умови п.п. 4.1, 2.3, 2.4 договору доручення, оскільки ним не були внесені взяті у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 750000 гривень 00 копійок у касу ТОВ «Сервіс-Будкомплекс», не було повідомлено ОСОБА_2 про виконання робіт та не були подані розрахункові документи, що підтверджують факт виконання даного доручення. З часу укладення даних договорів і по час звернення позивача до суду з даним позовом ОСОБА_3 не звертався до ОСОБА_2 з вимогою про оплату виконання робіт з благоустрою прибудинкової території у повному обсязі, оскільки за договором підряду № 08/08 від 08 серпня 2014 року вартість виконаних робіт становить 985422 гривень, а за договором доручення від 08 серпня 2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 аванс в сумі 750000 гривень, оскільки встановлено, що ніякі роботи, передбачені договором підряду 08/08, третьою особою ТОВ «Сервіс-Будкомплекс» не виконувались, а виконані іншою особою -ТОВ «НОВБУД», .

За таких обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до вимог п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишатись в законній силі не може та підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч.ч.1, 5 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в суді першої інстанції за подання позовної заяви в сумі 7500 грн. 00 коп. та в суді апеляційної інстанції за подання апеляційної скарги в сумі 8250 грн. 00 коп., а всього в загальній сумі 15750 гривень 00 копійок.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 88, 303, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 12 вересня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 750 000 (сімсот пятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 15750 (п'ятнадцять тисяч сімсот пятдесят) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : /підпис/ ОСОБА_7

Судді : /підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9

Згідно з оригіналом: