Справа № 206/4103/17
Провадження № 2/206/1088/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Самарський районний суд міста Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря Мороза К.Т.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

ВСТАНОВИВ

03.08.2017 до суду надійшла позовна заява управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. В обґрунтування позовних вимог представником позивача зазначено наступне. ОСОБА_2, тобто відповідач по справі, перебував на обліку як отримувач щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття виплат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг: з 28.10.2014 по 30.11.2015 в управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради; з 01.12.2015 по 31.05.2016 в управлінні праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради; з 01.06.2016 по 21.06.2017 в управлінні праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради. Абзацом 2 пункту 5 Порядку надання адресної допомоги, в редакції від 23.10.2014, (яка діяла на момент звернення відповідача до управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради з заявою від 28.10.2014) та в редакції від 15.05.2015 (яка діяла на момент звернення відповідача до управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради з заявою від 23.06.2015) було передбачено, що адресна допомога не призначається у разі, коли у володінні сімї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску. За результатами аналітичного пошуку технічних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України отримувача адресної допомоги ОСОБА_2 було виявлено, що 03.06.2011 відповідачем була проведена первинна реєстрація транспортного засобу VIPERGRAND 49 AHAB0097, 2008 року випуску. При заповнені заяв на призначення адресної допомоги від 28.10.2014 та від 23.06.2015 до управління праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради вищезазначена інформація відповідачем внесена не була. В зазначених заявах ОСОБА_2 було вказано про наявність у володінні його сімї тільки автомобіля KIASORENTO 2497, 2007 року випуску. Враховуючи абзац 2 пункту 5 Порядку надання адресної допомоги, ОСОБА_2 не мав права на призначення адресної допомоги на періоди з 28.10.2014 по 27.04.2015 та з 23.06.2015 по 30.11.2015. Надання адресної допомоги, рішенням управління від 07.03.2017 ОСОБА_2 була припинена виплата допомоги з 28.10.2014 по 27.04.2015 та з 23.06.2015 по 30.11.2015, відповідно до пункту 12 Порядку надання адресної допомоги. Сума коштів, які були надміру виплачені відповідачу за призначеною адресною допомогою склала 6339,29 грн. Пунктом 11 Порядку надання адресної допомоги передбачено, що суми адресної допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сімї на вимогу уповноваженого органу. 25.04.2017 відповідачу було направлено повідомлення про необхідність повернення надміру виплачених коштів за призначеною адресною допомогою та надано строк для добровільного повернення, а саме до 15.06.2017. На теперішній час, належна сума на рахунок управління не надходила. На підставі вищевикладеного, просили стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 6339,29 грн., що виплачені надміру у вигляді адресної допомоги.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що мопед продав за 2000,00 грн. ще у кінці серпня 2014 року, на той момент питанням перереєстрації займатись не можливо було, у зв'язку із подіями, які на той момент відбувались у Донецькій області, технічний паспорт на мопед втратили діти, в зв'язку із чим відповідач подавав заяву про його відновлення, тому продав мопед без документів.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, надала письмові заперечення.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, які приходяться дружиною та дитиною відповідачу у судовому засіданні пояснили, що ще під час їх перебування у місті Донецьку, сусід запропонував купити зазначений мопед, на що відповідач погодився, оскільки не хотів брати його під час переїзду, на момент передачі мопеду можливості перереєструвати його не було, в зв'язку із ситуацією, що виникала у місті Донецьку.

Вислухавши доводи та пояснення представника позивача, відповідача та його представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги УПСЗН Самарської районної у місті Дніпрі ради задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.10.2014 ОСОБА_2 звернувся до УПСЗН Жовтневого району Маріупольської ради з заявою для призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичних операцій, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг. Дана заява має форму, та пункт щодо володіння всіх членів сім'ї транспортними засобами, що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції, в якому відповідач зазначив про наявність одного транспортного засобу, а саме: КІА, 2007 року випуску (а.с.5).

23.06.2015 відповідач звернувся до УПСЗН Жовтневого району Маріупольської ради з заявою про продовження надання адресної допомоги на наступні 6 місяців (а.с.6).

Адресна допомога була призначена відповідачу з 28.10.2014 по 30.11.2015 в управлінні праці та соціального захисту населення Жовтневого району Маріупольської міської ради; з 01.12.2015 по 31.05.2016 в управлінні праці та соціального захисту населення Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради; з 01.06.2016 по 21.06.2017 в управлінні праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради, що підтверджується відповідними копіями рішень про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 29.10.2014, від 21.01.2015, від 01.07.2015, від 05.08.2016, від 19.01.2017 (а.с.7-11).

07.03.2017 надання адресної допомоги, рішенням управління № 1774 ОСОБА_2 була припинена виплата допомоги з 28.10.2014 по 27.04.2015 та з 23.06.2015 по 30.11.2015 на підставі службової записки та результатів аналітичного пошуку ТЗ по "НАІС ДДАІ" МВС України від 23.12.2016 (а.с. 13).

За результатами аналітичного пошуку технічних засобів по «НАІС ДДАІ» МВС України отримувача адресної допомоги ОСОБА_2 було виявлено, що 03.06.2011 відповідачем була проведена первинна реєстрація транспортного засобу VIPERGRAND 49 AHAB0097, 2008 року випуску (а.с.16).

25.04.2017 позивач направив відповідачу повідомлення про повернення адресної допомоги в сумі 6339,29 грн. (а.с.18).

Дані спірні правовідносини регулюються Цивільним кодексом України, Законом України Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб та Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.12014 № 505 (далі - Порядок).

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Посилаючись на ст. 1166 ЦК України (загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду), позивач порушив перед судом питання про стягнення із відповідача грошових коштів, що були призначені та виплачені відповідачу, як тимчасово переміщеній особі, в якості адресної допомоги. Свою вимогу мотивував тим, що відповідач при заповненні заяв на отримання допомоги не повідомив про наявність у нього у власності, окрім автомобіля КІА, 2007 року випуску, мопеду VIPERGRAND 49 AHAB0097, 2008 року випуску. Відсутність даної інформації стала підставою для призначення відповідачу адресної допомоги.

В той же час, абз. 2 п. 6 Порядку, в редакції від 23.10.2014, що діяла на момент звернення відповідача до УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради з заявою від 28.10.2014, та в редакції від 15.05.2015, що діяла на момент звернення відповідача до УПСЗН Жовтневого району Маріупольської міської ради з заявою від 23.06.2015) було передбачено, що адресна допомога не призначається у разі, коли у володінні сімї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів). При цьому не враховуються транспортні засоби, одержані чи придбані на пільгових умовах через уповноважені органи, а також транспортні засоби вітчизняного виробництва, які перебувають в експлуатації протягом більш як 10 років з дати випуску, та інші транспортні засоби, що перебувають в експлуатації протягом більш як 15 років з дати випуску.

Таким чином, зазначеним порядком передбачено випадки коли особі має бути відмовлено у призначенні державної допомоги, серед таких підстав є наявність у особи та членів його сім'ї є два або більше транспортних засобів (механізмів), що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції (автобусів, вантажних та легкових автомобілів).

Відповідно до п. 10 Порядку уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.

За результатами проведеної перевірки було виявлено, що 03.06.2011 відповідачем була проведена первинна реєстрація транспортного засобу VIPERGRAND 49 AHAB0097, 2008 року випуску, що стало підставою для припинення виплати адресної допомоги відповідачу.

В тім суд не може погодитись з даним рішенням з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особливим видом права власності є право довірчої власності, яке виникає внаслідок закону або договору управління майном.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону .

З правової позиції Верховного суду України, викладеної в аналізі про деякі питання застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ вбачається, що правомочність володіння розуміють, як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і под.). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення (відчуження за договором, передача у спадщину, знищення, переробка і т. ін.). У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Причому інколи всі разом або деякі з них можуть належати і не власнику, а іншому володільцю майна, наприклад, довірчому власнику майна, орендатору тощо. На відміну від прав власника, правомочності іншого законного володільця, навіть зі схожими правомочностями власника, не тільки не виключають прав самого власника на це майно, а й зазвичай виникають із його волі і в передбачених ним межах (наприклад, договір найму, договір управління майном).

Оскільки для рухомих речей у ЦК (ч. 1 ст. 334, ст. 336) визначено цей момент моментом передання (вручення, отримання) та заволодіння речі. Разом з тим, слід мати на увазі, що цей момент визначено диспозитивно, оскільки законом або договором сторін може бути встановлено й інший момент такої передачі (наприклад, сплата покупної ціни, підписання передавального акта, настання іншої умови, передбаченої договором, тощо). Для набуття набувачем права власності на майно і з іншого боку припинення права власності на цей обєкт у відчужувача майна необхідна наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК випадках нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках державна реєстрація. При цьому сторони договору вправі встановити додаткові (відкладальні або скасувальні) умови, а при переході права власності на рухомі речі самостійно визначати момент переходу права власності.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: відмови власника від права власності.

Стаття 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, право власності на нього припиняється з моменту вчинення дії, яка свідчить про таку відмову.

Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ході судового розгляду судом було встановлено, що дійсно у серпні 2014 року відповідач, перебуваючи у місті Донецьку, останній продав свій мопед VIPERGRAND (49 об'єм двигуна) AHAB0097, 2008 року випуску сусіду за 2000,00 грн., однак не здійснив перереєстрації у зв'язку із втратою технічного паспорту, після чого переїхав із своєю сім'єю до іншого міста.

Таким чином, відповідач ще з 2014 року фактично позбавлений права використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, а реєстрація транспортного засобу за відповідачем носить формальний характер.

Суд також приймає до уваги, що відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, мопед - двоколісний транспортний засіб, який має двигун з робочим об'ємом до 50 куб. см або електродвигун потужністю до 4 кВт.

В той же час, відповідно до п. п. m) o) Конвенції про дорожній рух термін "велосипед з підвісним двигуном" означає будь-який дво - або триколісний транспортний засіб, забезпечений двигуном внутрішнього згоряння з об'ємом циліндра, що не перевищує 50 см3, і максимальна конструктивна швидкість якого не перевищує 50 км / год (30 миль / год); однак Договірні сторони можуть не брати до уваги велосипедів з підвісним двигуном відповідно до свого національного законодавством ті транспортні засоби, які не мають характеристик велосипедів щодо можливостей їх використання, зокрема можливості приведення їх у рух за допомогою педалей, або які за своєю максимальною конструктивною швидкістю, масі або деяким характеристикам двигуна перевищують встановлені межі. Жодне положення цього визначення не повинно тлумачитися як перешкода Сторонам повністю прирівнювати велосипеди з підвісним двигуном до велосипедів при застосуванні приписів своїх національних законодавств, що стосуються дорожнього руху; термін "механічний транспортний засіб" означає будь-який самохідний дорожній транспортний засіб, за винятком велосипедів з підвісним двигуном, на території Договірних Сторін, що не прирівнюють їх до мотоциклів, і за винятком рейкових транспортних засобів.

В пункті n) даної Конвенції встановлено, що термін "мотоцикл" означає будь-який двоколісний транспортний засіб з коляскою або без неї, що має двигун. Договірні сторони можуть в своєму національному законодавстві прирівнювати до мотоциклів триколісні транспортні кошти, маса яких без навантаження не перевищує 400 кг. Термін "мотоцикл" не включає велосипеди з підвісним двигуном, однак Договірні сторони можуть за умови, що вони зроблять відповідну заяву згідно з пунктом 2 статті 54 цієї Конвенції, прирівнювати велосипеди з підвісним двигуном до мотоциклів при застосуванні цієї Конвенції.

На сьогодні, у відношенні мопедів Україною офіційно не здійснено заяв згідно з пунктом 2 статті 54 даної Конвенції, про прирівнювання велосипедів з підвісним двигуном до мотоциклів, що свідчить про не віднесення мопеду до транспортних засобів. Суд з метою дотримання балансу між інтересами відповідача та інтересами держави щодо повернення виплачених коштів (6339, 29 грн.) має враховувати, в тому числі, підтверджені у судовому засіданні доводи про фактичну передачу мопеду іншій особі, що не є членом сім'ї відповідача та перебування такого транспортного засобу на тимчасово окупованій території. Положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах (див., серед багатьох інших джерел, рішення від 12 червня 2008 р. у справі «Власов проти Росії» (Vlasov v. Russia), заява № 78146/01, п. 125) в зв'язку із чим, суд, також, приймає до уваги, посилання відповідача про те, що останній вважав, що він втратив право власності на мопед, у зв'язку із його передачею іншій особі за кошти, а тому у графі "інформація щодо наявності у володінні всіх членів сім'ї транспортними засобами, що підлягають державній реєстрації та обліку в Державтоінспекції" зазначив про наявність одного транспортного засобу, а саме: КІА, 2007 року випуску", яким дійсно користувався.

При ухваленні даного рішення суд також, виходить із того, що чинним законодавством визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру (ст. 1 ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб), а тому погоджується з поясненнями відповідача про неможливість перереєстрування мопеду.

Та звертає увагу, що ст. 2 ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб , Україна вживає всіх можливих заходів, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, щодо запобігання виникненню передумов вимушеного внутрішнього переміщення осіб, захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб, створення умов для добровільного повернення таких осіб до покинутого місця проживання або інтеграції за новим місцем проживання в Україні.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини у своїй сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку що позовні вимоги управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 316, 317, 319, 334, 346, 347 ЦК України, п. п. 6, 10, 11 "Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01.10.12014 № 505, ст.ст. 3, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 1, 2 ЗУ Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову управління праці та соціального захисту населення Самарської районної у місті Дніпрі ради до ОСОБА_2 про стягнення коштів, надміру виплачених за призначеною адресною допомогою внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя К.С. Маштак