АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа 766/8411/16-ц Головуючий в І інстанції Прохоренко В.В.
Провадження №22-ц/791/1249/17 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

ГоловуючогоІгнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Полікарпової О.М.
СекретарПрушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року ОСОБА_5. звернулась із позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк» або банк), посилаючись на те, що 23 липня 2013 року відповідно до укладеного договору банківського вкладу №SAMDN6831 відповідач прийняв у вигляді вкладу 1000 грн. на строк 6 місяців зі сплатою 17% річних. Додатково на рахунок позивачкою внесено 13.08.2013 року 2400 грн., 13.09.2013 року 4500 грн. та 03.10.2013 року 2100 грн. Таким чином, загальна сума вкладу становила 10000 грн. Посилаючись на те, що договір вкладу є діючим, 27.11.2014 року та 20.08.2015 року позивачка зверталась до банку з метою виконання банком зобов'язань за договором та виплати депозитного вкладу, однак двічі отримувала відмову в зв'язку з тим, що вклад оформлено на території Криму, який зараз має статус тимчасово окупованої території.

Враховуючи викладене, позивачка просить стягнути на свою користь 14876,40 грн., яка складається з суми вкладу в сумі 10000 грн., 4106,40 грн. - відсотки згідно умов договору; 500 грн. - відсотки за прострочення грошового зобов'язання (3% річних); 270 грн. - інфляційній збитки. Також позивачка просить стягнути на свою користь судові витрати.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017 року позов задоволено. Стягнуто з банку на користь ОСОБА_5. грошові кошти за договором депозитного вкладу №SAMDN6831 «Стандарт на 6 міс.» від 23 липня 2013 року в сумі 14876,40 грн., витрати на правову допомога в сумі 400 грн. та сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Просить взяти до уваги, що банк не мав можливості здійснювати діяльність на території Криму, оскільки фактично з травня 2014 року конфісковано частину майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» - Кримської філії. Рішенням Центрального банку Росії припинено з 21.04.2014 року діяльність відокремлених структурних підрозділів на території республіки Крим і на території Севастополя - ПАТ КБ «ПриватБанк», автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» придбала право вимоги по вкладам і здійсненню компенсаційних виплат, отже зазначена організація замінила «ПриватБанк» за всіма зобов'язаннями відповідача.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно із частиною першою 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до частини першої 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 5 постанови Національного Банку України від 6 травня 2014 року № 260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя» зобов'язано припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і м. Севастополя та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, що унеможливлює діяльність відокремленого підрозділу банку на території АРК та м. Севастополя - філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Пунктом 1.4 глави 1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення № 516) передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Виходячи з аналізу положень статті 1059 ЦК України, у поєднанні з пунктом 1.4. Положення № 516 та з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 слід дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші - в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобов'язання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника виникає право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обов'язок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобов'язальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника).

За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 2. 1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 (далі - Положення), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п. 2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України від 30 грудня 1998 року № 566, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів.

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення № 516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Суд першої інстанції правильно встановив, що 23 липня 2013 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_5. у відділенні № 159 філії «Кримське РУ» укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 6 міс» №SAMDN6831, відповідно до умов якого банк прийняв від позивачки кошти на вкладний (депозитний) рахунок в сумі 1000 грн. з виплатою 17 % річних, строком на 6 місяців. По закінченню строку за відсутності заяви клієнта забрати грошові кошти, вклад автоматично продовжується ще на один строк.

Внесення коштів 23.07.2013 року підтверджується квитанцією про зарахування грошових коштів відповідно до договору вкладу №SAMDN6831 (а.с.4).

Сторони в договорі погодили право клієнта щомісячно поповнювати рахунок на суму, що визначається банком.

Згідно наданих квитанцій, протягом дії договору позивачем внесені грошові кошти 13.08.2013 року внесено 2400 грн. та 13.09.2013 року - 4500 грн. у відділенні №159 у м. Ялта, смт.Гурзуф, вул. Ленінградська, 9; 03.10.2013 року внесено 2100 грн. у відділенні «ПриватБанк» у м. Херсон (а.с.5).

Згідно запитів позивачки до ПАТ КБ «ПриватБанк» з 24.02.2014 року відповідачем припинено виплату позивачці процентів за договором депозиту, в зв'язку з чим остання звернулась із заявою про виплату депозита та відсотків з рахунку НОМЕР_1.

Згідно відповіді ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.12.2014 року в зв'язку із складнощами, що виникли із обслуговуванням депозитів і рахунків, відкритих у кримських відділеннях банку, зокрема щодо розблокування вкладу №SAMDN6831, 04.12.2014 року призначено зустріч із відповідальним співробітником банку з метою здійснення реструктуризації вкладу (а.с.7).

Згідно листа позивачки від 20.08.2015 року та відповіді банку від 30.08.2015 року питання щодо виплати вкладу та процентів не вирішено у зв'язку з припиненням відповідно до постанови Правління Національного банку України №260 від 06.05.2014 року діяльності ПАТ КБ «ПриватБанк» в Криму (а.с.8-9).

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив факт укладення між сторонами договору від 23.07.2013 року та внесення відповідно до умов цього договору сум всього на загальну суму 10000 грн. Грошові суми внесені на рахунки філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», що визначені у договорах банківського владу (депозиту), які відповідно до пункту 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції № 174 є документами, що підтверджують внесення готівки за договорами банківських вкладів.

Суд першої інстанції з достатньою повнотою дослідив докази, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачки суми вкладу та процентів згідно умов договору.

У порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174, а також вимог ч. 2 ст. 27, ст. ст. 58-59, 64 ЦПК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між банком та позивачем не укладався зазначений договір банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цим договором, не надходили грошові кошти до банку, доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням, тощо.

Отже, банк не спростував належними та допустимими доказами наявності зобов'язань перед позивачем за вказаним вище договором банківського вкладу від 23 липня 2013 року, не спростував відомостей про відкриття по такому договору особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення вкладу позивачем на загальну суму 10000 грн.

За таких обставин, судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції на підставі укладеного та дійсного договору між сторонами у справі щодо стягнення на користь позивачки суми вкладу 10000 грн., а також відсотків відповідно до умов договору в сумі 4106,40 грн.

Не заслуговують на увагу посилання банку на те, що діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим, припинена на підставі постанови правлення Національного банку України від 6 травня 2014 року №260, на те, що позивач не позбавлена можливості звернутися за захистом своїх прав до автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», створеного Російською Федерацією на території Автономної Республіки Крим, якому були надані права власника майнового комплексу ПАТ КБ «ПриватБанк» в Автономній Республіці Крим.

Так, відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк - це юридична особа, яка на підставі банківської ліцензії має виключне право надавати банківські послуги, відомості про яку внесені до Державного реєстру банків.

Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діляьнсть шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать: 1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку.

Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його Кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах.

Інші доводи апелянта стосовно укладення договору та внесення коштів на рахунки банку висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення в частині стягнення на користь позивачки суми вкладу та відсотків за договором, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги в цій частині не вбачається, рішення стосовно зазначених вище сум законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Разом з тим, в частині стягнення на користь позивачки сум, передбачених ст.625 ЦК України, не відповідають вимогам закону.

Так, за змістом статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Аналогічна норма закріплена також у статті 218 Господарського кодексу України.

Поняття обставин непереборної сили законодавець визначив, як надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо (стаття 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні»).

Таким чином, з аналізу наведених норм права можна зробити висновок, що настання обставин непереборної сили (форс-мажорних обставин) свідчить про відсутність вини у невиконанні зобов'язання та звільняє особу, яка порушила зобов'язання, лише від відповідальності за таке порушення, а не від виконання зобов'язання в цілому.

Тому з урахуванням наданих відповідачем пояснень щодо відсутності його вини у невиконанні зобов'язання з огляду на тимчасову окупацію Автономної Республіки Крим, беручи до уваги наведені положення чинного законодавства, вбачається наявність обставин, які звільняють банк від відповідальності за невиконання зобов'язань за договором.

В зв'язку з викладеним, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині стягнення з банку на користь позивачки сум, передбачених ст. 625 ЦК України, а саме 3% річних та інфляційні витрати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог. В решті це ж рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 04 травня 2017, - скасувати в частині стягнення з публічного акціонерного товариство комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 500,00 гривень - відсотки за прострочення грошового зобов'язання; 270,00 гривень - інфляційні витрати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог.

В решті це ж рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий П.Я.Ігнатенко

Судді: Л.П.Воронцова

О.М.Полікарпова