22-ц/775/512/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Щербіна А.В.
Суддя-доповідач Биліна Т.І.
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів - Мальцевої Є.Є., Принцевської В.П.,

при секретарі - Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року по цивільній справі за позовом Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року відмовлено в задоволенні позовних вимог Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради(надалі УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради) до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово - комунальних послуг в сумі 22431,47грн.

Не погодившись з вказаним рішенням позивач УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року та ухвалите нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відповідач з 28.10.2014 року перебувала на обліку, як одержувач щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, за адресою фактичного мешкання: АДРЕСА_1, яка сплачувалась з 28.10.2014 по 27.04.2015, з 10.06.2015 по 09.12.2015, з 24.12.2015 по 30.04.2016, з 10.05.2016 по 28.10.2016 р., загальний розмір отриманої допомоги дорівнює 22431,47 грн. На кожне звернення щодо призначення (подовження) виплати зазначеної допомоги відповідач надавала інформацію щодо відсутності в неї житлового приміщення поза межами тимчасово окупованої території та зони проведення АТО. Проте, згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно у власності відповідача є ? частина житлового будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1, тобто в районі де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження. Наявність у власності житлового будинку на території м.Маріуполя є причиною виникнення переплати допомоги на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просила скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи позивача, заперечення проти скарги відповідача, дослідивши письмові матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є тимчасом-переміщеною з окупованої території особою. Звертаючись до УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради із заявами про призначення допомоги, ОСОБА_2 вказувала, що у будь-кого з членів сім'ї у володінні житлового приміщення, розташованого в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції немає. Незважаючи на наявність у власності 1/2 частки будинку по АДРЕСА_1 що підтверджено інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №73163203 від 17.11.2016 року зазначена в заяві інформація не суперечить положенням наказу керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 07.10.2014 року №33/6/а, за яким Донецька і Луганська області з 07 квітня 2014 року визначені районами проведення антитерористичної операції, крім того розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053-р від 30 жовтня 2014 року м.Маріуполь включено до переліку населених пунктів, на території яких здійснюється антитерористична операція. (а.с. 4-5, 8, 10, 11, 13, 14, 16)

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що повній мірі відповідають закону та нормативним актам, які регулюють спірні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач звернулася до УСЗН Лівобережного району Маріупольської міської ради про нарахування щомісячної допомоги в жовтні 2014 року.

Вказана заява була позивачем задоволена відповідно до положень Постанови КМУ від 1 жовтня 2014 р. N 505 «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг».

Згідно застережень, які містить п.6 вказаної Постанови грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сім'ї має у володінні житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України та райони проведення антитерористичної операції.

Тобто, відповідач у відповідності до вказаної постанови отримала право на отримання грошових коштів.

Нову редакцію п.6 зазначеної постанови, зміст якого передбачав, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сім'ї має у власності житлове приміщення / частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану, було викладеного тільки після внесення змін відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 31.03.2017 р. №370.

З матеріалів справи вбачається, що допомога відповідачу виплачувалася до 28.10.2016 р., тобто до внесення змін у вказану постанову, яка передбачає порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Тому доводи апеляційної скарги, що відповідач не мала права на грошову допомогу, оскільки має у власності ? частину будинку, розташованого в районі, де органи державної влади в повному обсязі здійснюють свої повноваження, неспроможні.

Крім того, звертаючись до суду позивач посилався на ст.1166 ЦК України, положення якої передбачають, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

В судовому засіданні як першої так і апеляційної інстанції відповідач довела, що шкоди вона позивачу не завдавала. Документи необхідні для призначення допомоги вона надавала достовірні та в межах пред'явлених позивачем вимог.

Усі доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи колегія суддів переглянула і дійшла висновків, що судом першої інстанції фактичні обставини з`ясовані повно та всебічно, висновки суду відповідають встановленим фактам. Суд розглянув цивільну справу з дотриманням загальних засад цивільного судочинства - принципу змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що передбачено ст. 11 ЦПК України.

Враховуючи вище наведене, а також, те, що апеляційним судом не встановлено порушень судом першої інстанції при розгляді цієї справи вимог матеріального чи процесуального законів або неправильної оцінки досліджених по справі доказів, то підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення немає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Лівобережного району Маріупольської міської ради відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська