Дата документу 02.11.2017
ЄУ № 420/201/14-ц
Провадження №6/420/45/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті провадження

02 листопада 2017 року смт. Новопсков

Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С., розглянувши матеріали подання Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИВ:

Заявник - головний державний виконавець Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області із заявою, в якій просить скасувати запобіжний захід забезпечення виконання рішення у вигляді тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, застосований ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області ЄУ №420/201/14-ц, П№6/420/12/14 від 10.02.2014 до боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

В обґрунтування поданої заяви зазначає, що 10.02.2014 ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області за результатами розгляду відповідного подання державного виконавця до боржника ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, був застосований запобіжний забезпечення виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України до повного виконання зобовязань перед стягувачем ОСОБА_3. 23.10.2017 аліменти та заборгованість по аліментам (станом на 01.11.2017) сплачені боржником ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в повному обсязі, заборгованість по аліментам відсутня.

Вивчивши заяву, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у відкритті провадження за поданою заявою слід відмовити, так як у відповідності до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України було застосоване до ОСОБА_2, як до боржника, до повного виконання ним зобов'язань перед стягувачем ОСОБА_3.

Порядок розгляду питань щодо обмеження у праві виїзду за межі України регулюється ст. 377-1 ЦПК України, якою передбачено порядок розгляду питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень. Цивільний процесуальний кодекс не регулює порядок розгляду судом питання про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. Так само не передбачено вирішення такого питання судом і Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України».

Питання щодо зняття обмежень у праві виїзду за межі України регулюється спеціальною нормою права, зокрема Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5.

Отже, на суд покладено функцію вирішення питання про обмеження виїзду, а право вибору способу виконання такого обмеження належить органу, до компетенції якого входить питання забезпечення виїзду з України.

Як розяснив Верховний Суд України у «Судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» від 01 лютого 2013 року, тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а припинення обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця.

Отже, вирішення питань щодо зняття тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України не віднесено до компетенції суду.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження в справі, якщо позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

При цьому, судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року, у якому зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що у відкритті провадження у справі слід відмовити.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122, ст.ст. 208-210 ЦПК України, суддя-

УХВАЛИВ:

У відкритті провадження в цивільній справі за поданням Міловського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.С. Стеценко