АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/413/17
Провадження № 22-ц/792/1714/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів Пастощука М.М., Янчук Т.О.

секретар Шевчук Ю.Г.,

з участю позивача ОСОБА_1,

його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року,

встановила:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

ОСОБА_1 зазначив, що 5 березня 2007 року померла його бабуся, ОСОБА_4, внаслідок чого відкрилася спадщина на домоволодіння по вул. Набережній, 27, у с. Трительники, Волочиського району, Хмельницької області. За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла позивачеві. З 1998 року позивач постійно проживав у вказаному будинку, на день смерті ОСОБА_4 вони проживали однією сімєю та вели спільне господарство. Позивач у встановленому порядку прийняв спадщину після смерті ОСОБА_4, натомість, ОСОБА_3, яка є дочкою померлої, не визнає цих обставин та чинить йому перешкоди в оформленні спадщини.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_4 у період з 1998 року до моменту смерті останньої 5 березня 2007 року, тобто на час відкриття спадщини, та визнати його право власності на житловий будинок по вул. Набережній, 27, у с. Трительники, Волочиського району, Хмельницької області.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року позов задоволено.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 як спадкоємець за заповітом постійно проживав разом з ОСОБА_4 на час її смерті, та прийняв спадщину в установленому законом порядку, разом із тим, ОСОБА_1 не може оформити спадщину через несвоєчасне звернення до нотаріуса та відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, а тому право на спадщину має бути визнане за ним у судовому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в позові посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм процесуального права.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач ОСОБА_1 зазначив, що рішення суду є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Відповідач ОСОБА_3, яка в установленому порядку оповіщена про час і місце судового засідання, до апеляційного суду не зявилася, разом із тим, ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про відкладення розгляду справи через свою хворобу.

Апеляційний суд двічі, 9 і 25 жовтня 2017 року, відкладав розгляд справи за аналогічними заявами ОСОБА_3 Чергове відкладення розгляду справи призведе до порушення розумних строків розгляду апеляційної скарги, в тому числі строку, встановленого ст. 303-1 ЦПК України, та порушення законних прав іншої сторони у справі, яка сумлінно зявляється в судове засідання.

ОСОБА_5 того, ОСОБА_3 надала апеляційному суду медичні довідки про амбулаторне лікування від хронічних захворювань і не направила в судове засідання свого представника, ОСОБА_5, який брав участь у справі в суді першої інстанції. Ці дії відповідача апеляційний суд розцінює як зловживання своїми процесуальними правами.

За таких обставин апеляційний суд вважає можливим розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_3 у її відсутність, до того ж судом апеляційної інстанції будуть надані відповіді на усі доводи цієї скарги.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 є внуком, а ОСОБА_3 дочкою ОСОБА_4

25 серпня 2006 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області ОСОБА_6, яким усе майно заповіла своєму внуку, ОСОБА_1

5 березня 2007 року ОСОБА_4 померла, внаслідок чого відкрилася спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Набережній, 27, у с. Трительники, Волочиського району, Хмельницької області. У шестимісячний строк ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

У період з 1998 до 5 березня 2007 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали у цьому будинку однією сімєю.

Постановою нотаріуса від 5 квітня 2017 року № 420/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у звязку з пропуском строку для прийняття спадщини.

Зазначені обставини визнані сторонами, встановлені судовим рішенням, підтверджуються наявними у справі письмовими доказами та показаннями свідків.

Статтями 1216, 1217 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч. 1 ст. 1233 ЦК України).

В силу ч.ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За змістом ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ч. 1 ст. 1296 ЦК України).

Як передбачено ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України слідує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

Докази у справі, зокрема показання свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 і довідка виконкому Трительницької сільської ради Волочиського району Хмельницької області від 30 грудня 2015 року № 612 (а.с. 12), достовірно вказують на те, що у період з 1998 року до 5 березня 2007 року, тобто на день відкриття спадщини, ОСОБА_1 постійно проживав із ОСОБА_4 у спірному будинку.

Цей факт також був встановлений рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 5 жовтня 2016 року, ухваленого у цивільній справі, в якій брали участь ті самі особи.

Із постанови Волочиського районного суду Хмельницької області від 30 грудня 2015 року (а.с. 161) вбачається, що під час розгляду справи про вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ОСОБА_3 визнала, що позивач проживав у спірному будинку без реєстрації ще за життя її покійної матері.

Показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20 та надані відповідачем письмові докази не відповідають фактичним обставинам справи та є суперечливими, а тому суд першої інстанції правомірно не взяв їх до уваги.

Давши належну оцінку дослідженим доказам, суд обґрунтовано виходив з того, що факт спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на час відкриття спадщини доведений.

Разом із тим суд правомірно застосував положення ч. 2 ст. 2 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-ІV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно якої реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Посилання ОСОБА_3 про порушення судом норм процесуального права під час оцінки доказів є безпідставними.

Також є правильним висновок суду першої інстанції щодо визнання права ОСОБА_1 на спірне спадкове майно.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_21

Судді: /підпис/ ОСОБА_22

/підпис/ ОСОБА_23

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.І. Ярмолюк

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_24

Доповідач Ярмолюк О.І. Категорія 39