Справа № 368/887/17
Провадження № 2 0/368/32/17
Рішення

Іменем України

"24" липня 2017 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблук О.В.

При секретарі: Широкоступ К.М.

З участю:

Представник заявника: ОСОБА_1

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа, - Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті особи та тимчасово окупованій території, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.07.2017 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла заява ОСОБА_2, заінтересована особа, - Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті особи та тимчасово окупованій території, в якій заявник просить суд винести рішення, яким:

- встановити факт смерті ОСОБА_3, який народився 03.09.1945 року у м. Єнакієво Донецької області, та який помер 07.03.2017 року у м. Єнакієва Донецької області;

- відповідно до вимог ч.ч. 4, 5 ст. 257 1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення шляхом його невідкладнного направлення до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області.

12.07.2017 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даної цивільної справи був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

12.07.2017 року Кагарлицьким районним судом на підставі ст.ст. 11, 122, 234, 257 1 ЦПК України винесено ухвалу про відкриття провадження у справі та призначено справу до судового розгляду на 13.07.2017 року.

13.07.2017 року слухання справи було відкладено на 24.07.2017 року.

В судове засідання, яке відбулося 24.07.2017 року, заявник ОСОБА_2 не з»явилася, проте, з»явився її представник, - адвокат ОСОБА_1

В судовому засіданні, яке відбулося 24.07.2017 року, представник заявника ОСОБА_2, - ОСОБА_1 вимоги, викладені в заяві ОСОБА_2 підтримав, посилаючись на обставини, які викладені в мотивувальній частині заяви.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення вимог, викладених в заяві, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм матеріального та процесуального права.

Підсудність.

Згідно ч. 1 ст. 257 1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника, відповідно, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області, як суду загальної юрисдикції першої інстанції на підставі ч. 1 ст. 257 1 ЦПК України.

Заявником по даній справі є громадянка України ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка місто Єнакієве Донецької області, паспорт громадянки України серії СТ 438451, виданий 22 жовтня 2014 року Броварським РВ Управління ДМС України в Київській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заявник ОСОБА_2 подала заяву про встановлення факту смерті свого рідного батька, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4, який був громадянином України, паспорт громадянина України серії СВ 738773, виданий 14 червня 2002 року Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2.

Факт спорідненості заявника ОСОБА_4, та особи, щодо якої вирішується питання про встановлення факту смерті, - ОСОБА_3, підтверджується:

- свідоцтвом про народження серії V НО № 302126, яке видане 26 січня 1982 року міським відділом ДРАЦС м. Єнакієво Донецької області, в якому зазначено, що ОСОБА_5 народилася 13 січня 1982 року в м. Єнакієво Донецької області, про що в книзі реєстрації актів про народження 26 січня 1982 року зроблено запис за № 130.

В графі «батько» зазначений ОСОБА_5 Валентинович, - особа, щодо якої вирішується питання про визнання факту його смерті.

- свідоцтвом про шлюб серії І ОК № 163236, яке видане 08 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кагарлицького районного управління юстиції у Київській області, в якому зазначено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_6, громадянин України, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка місто Єнакієве Донецької області, громадянка України, зареєстрували шлюб 08 серпня 2014 року, про що 08 серпня 2014 року складено відповідний актовий запис за № 119.

Прізвище після державної реєстрації шлюбу:

Чоловіка ОСОБА_6.

Дружини ОСОБА_6.

Відповідно, ОСОБА_2 є належним заявником в даній справі в розумінні п. 1 Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990 VIII, та ч. 1 ст. 257 1 ЦПК України.

Що стосується вимог, викладених в заяві щодо встановлення факту смерті ОСОБА_3, то дані вимоги слід задовольнити з огляду на наступне.

Особа, відносно якої судом встановлюється юридичний факт, - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянин України, паспорт громадянина України серії СВ 738773, виданий 14 червня 2002 року Єнакіївським МВ УМВС України у Донецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, помер 28 лютого 2017 року в м. Єнакієво Донецької області.

Даний факт підтверджується наступними документами:

- довідкою про причину смерті № 264, яка видана 06 березня 2017 року, в якій зазначено наступне:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8. Дата смерті, - 28 лютого 2017 року. Причина смерті причина смерті не встановлена із за різко виражених гнилостних змін;

- свідоцтвом про смерть серії ДНР № 060411, яке видане 07 березня 2017 року Енакіївським міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, в якому зазначено наступне:

- ОСОБА_3, 03 вересня 1945 року, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_4, Україна, помер 28.02.2017 року у віці 71 рік, про що 07 березня 2017 року складено запис акта про смерть № 350.

Місце смерті, - місто Єнакієво;

- свідоцтвом про поховання № 25222, яке видане КП адміністрації м. Єнакієво «Риттуал», в якому вказано, що ОСОБА_3 похований на цвинтарі, який розташовано в м. Єнакієво Донецької області, в/с № 264 від 06.03.2017 року.

Дійсно, вище перелічені документи є недійсними на території України, проте, слід зазначити наступне.

Згідно ст. 1 Закону України 15 квітня 2014 року № 1207-VII "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон № 1207-VII), тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Положеннями ч. 1 ст. 18 Закону № 1207-VII, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону № 1207-VІІ).

Враховуючи, що перелічені вище документи, які були видані місцевими органами м. Єнакієво Донецької області, яке відповідно до п.п. 12 п.і Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, який затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 2 грудня 2015 р. № 1275 р, м. Єнакієво Донецької області відноситься до таких населених пунктів.

Як встановлено судом, заявник ОСОБА_2 зверталася до Кагарлицького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області для отримання свідоцтва про смерть відповідного зразка, після смерті свого батька.

В свою чергу, Кагарлицький РВ ДРАЦС відмовив ОСОБА_7 у проведенні державної реєстрації смерті її батька, оскільки заявником для підтвердження факту смерті ОСОБА_3 предявлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, оскільки подані заявником документи не мають юридичної сили на території Держава Україна, а тому інформація, що міститься в них не має юридичної сили, що і змусило заявницю ОСОБА_2 звернутися до суду з даною заявою.

Проте, суд в даному випадку зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 1, 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Відповідно до ст. ст. з, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані "намібійські винятки: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року "Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії" зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але "у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, - реєстрація народження, смертей і шлюбів.

Крім того, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ України в Інформаційному листі "Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VІІІ "Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України", вих. №9- 1130/0/4-16 від 15.04.2016 в п. з "Щодо належних та допустимих доказів на підтвердження факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України" зазначив:

- "Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів (статті 58, 59 ЦПК України).

Зокрема, належними відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керувавався положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею д Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України, норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, "Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey"), a також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», "Ilascu and Others v. Moldova and Russia"), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території Договорних сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого "намібійського винятку", який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи "намібійський виняток" у справі "Кіпр проти Туреччини, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті оержави та міжнаройні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного з'ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами) що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України".

Таким чином суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи "Намібійські винятки", сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів (про поховання, про смерть особи, свідоцтва про смерть), виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як докази смерті батька ОСОБА_7, оскільки можливості збору доказів смерті батька ОСОБА_7 на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя, тощо.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає наступні письмові докази:

- довідку про причину смерті № 264, яка видана 06 березня 2017 року, в якій зазначено наступне:

- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_8. Дата смерті, - 28 лютого 2017 року. Причина смерті причина смерті не встановлена із за різко виражених гнилостних змін;

- свідоцтво про смерть серії ДНР № 060411, яке видане 07 березня 2017 року Енакіївським міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, належними та допустимими доказами в даному цивільному провадження з урахуванням положень ст.ст. 57 59 ЦПК України.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України (далі за текстом ЦПК України) суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення майнових або інших прав громадян.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Згідно з ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз»яснень, викладених в пункті 1 Постанови пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за нормами ЦПК в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Наведений в ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання.

Згідно ст.. 257 1 ЦПК України:

Заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Копія судового рішення видається особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи.

Згідно з ч. 2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ. їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення нравочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.

Статтею 17 ч. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.

За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану»(за внесеними змінами від 09.09.2011 року), підставою для проведення державної реєстрації смерті є документ встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово - медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров'я або судово-медичної установи, - не пізніше п'яти днів.

Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку, тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Пунктом 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024.

Згідно ч.2 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» гарантії прав, свобод і законних інтересів осіб, що переселилися з тимчасово окупованої території України і знаходяться на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».

Згідно п. 11 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Отже, враховуючи вищенаведені роз»яснення та положення ЦПК України, наявні в матеріалах справи докази та зважаючи на те, що від встановлення факту смерті ОСОБА_3 належить дотримання законодавства України щодо спадкування, зокрема, дотримання законних прав та інтересів заявника, - ОСОБА_2, суд вважає за необхідне встановити факт смерті ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 259 ЦПК України рішення суду є підставою для державної реєстрації смерті.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 257 - 1 ЦПК України судове рішення підлягає негайному виконанню.

Враховуючи вищевикладене, керуючись «Правила державної реєстрації актів цивільного стану», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 №52/5, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», Законом України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» від 04 лютого 2016 року № 990 VIII, ст.ст. З, 8, 214, 215, 223, 234, 256, ст. 257-1, ч. 1 п. 5 ст. 259, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_2, заінтересована особа, - Кагарлицький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, про встановлення факту смерті особи та тимчасово окупованій території, - задовольнити.

Встановити факт, що має юридичне значення, а саме, встановити, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_7, громадянин України, паспорт громадянина України серії СВ 738773, виданий 14 червня 2002 року Єнакіївським МВ УМВС України в Донецькій області, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, помер 28.02.2017 року у віці 71 рік в м. Єнакієво Донецької області, Україна.

Рішення підлягає до негайного виконання на підставі ч. 4 ст. 257 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні, - протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України.

Суддя: О.В. Закаблук