Справа №359/8126/16-ц
Провадження №2/359/497/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 липня 2017 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про витребування садового будинку з надвірними будівлями з чужого не-законного володіння,

встановив:

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та обгрун-товує його тим, що він був власником садового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1. 29 липня 2013 року були проведені прилюдні торги, на яких цей об'єкт нерухо-мого майна був відчужений у власність ОСОБА_5 4 березня 2014 року вона уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_5 відчужила у власність від-повідача спірний садовий будинок з надвірними будівлями. Однак рішенням Апеляцій-ного суду Київської області від 30 серпня 2016 року прилюдні торги були визнані недійс-ними. Ця обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 не набула права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна та не мала права відчужувати його у власність ОСОБА_4 Тому ОСОБА_3 просить суд витребувати з чужого незаконного володіння відповідача садовий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує позов та просить суд задовольнити його.

Представник відповідача ОСОБА_2 категорично заперечує проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень він посилається на те, що його довіритель прид-бав садовий будинок за відплатним договором. ОСОБА_4 не знала та не могла знати про те, що ОСОБА_5 не мала права відчужувати вказаний об'єкт нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що відповідач є добросовісним набувачем. Крім того, ОСОБА_3 пред'явив позов після закінчення строку позовної давності. Тому представ-ник відповідача ОСОБА_2 просить суд відмовити у задоволенні позову.

ОСОБА_5 не з'явилась у судове засідання. Вона завчасно у встановленому порядку повідомлена про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення їй судової повістки (а.с.88).

Вислухавши пояснення представників сторін, а також дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_3 був власником садового будинку з надвірними будів-лями по АДРЕСА_1. Ця обставина підтверджується копією свідоцтва про право влас-ності на нерухоме майно №2144 від 26 травня 2008 року (а.с.14) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №19011333 від 29 травня 2008 року (а.с.15).

З мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року (а.с.5-11) вбачається, що 29 липня 2013 року були проведені прилюдні торги, на яких спірний садовий будинок з надвірними будівлями був відчужений у власність ОСОБА_5 На підставі ч.3 ст.61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

4 березня 2014 року ОСОБА_5 уклала з відповідачем договір купівлі-продажу (а.с.63), за яким вона відчужила у власність ОСОБА_4 садовий будинок з надвір-ними будівлями по АДРЕСА_1.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодер-жання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені части-нами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року (а.с.5-11), залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з роз-гляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2016 року (а.с.51-54), публічні торги, на яких ОСОБА_5 придбала садовий будинок з надвірними будівлями, були визнані не-дійсними. У зв'язку з цим ОСОБА_5 не набула право власності на цей об'єкт нерухомого майна та не мала права відчужити його у власність ОСОБА_4 Аналіз цих обставин беззаперечно свідчить про те, що укладений ними договір купівлі-продажу суперечить ст.319 ЦК України.

З огляду на це суд вважає, що договір купівлі-продажу садового будинку, укладений 4 березня 2014 року між ОСОБА_5 та відповідачем, є недійсним в розумінні ч.1 ст.215 ЦК України.

Однак, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз.2 п.22 постанови №5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутись до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

За правилом ч.1 ст.388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добро-совісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з воло-діння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шля-хом.

Встановлено, що ОСОБА_4 придбала садовий будинок з надвірними будів-лями за відплатним договором. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на під-твердження того, що відповідач знав або міг знати про те, що ОСОБА_5 не мала права відчужувати вказаний об'єкт нерухомого майна. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_4 є добросовісним набувачем.

Водночас, з мотивувальної частини рішення Апеляційного суду Київської області від 30 серпня 2016 року (а.с.5-11) вбачається, що публічні торги були проведені без по-відомлення позивача. ОСОБА_3 навіть не знав про те, що його садовий будинок з на-двірними будівлями був відчужений у власність ОСОБА_5 Ці обставини свідчать про те, що вказаний об'єкт нерухомого майна вибув з володіння позивача поза його волею.

З огляду на це суд вважає, що з чужого незаконного володіння відповідача на користь ОСОБА_3 належить витребувати садовий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

В матеріалах цивільної справи міститься заява представника відповідача ОСОБА_2 про застосування строку позовної давності (а.с.89-90).

Відповідно до ч.1 ст.256, ч.1 ст.257 та ч.1 ст.261 ЦК України особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу протягом трьох років від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з ч.4 ст.267 цього ж Кодексу сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Встановлено, що ОСОБА_4 заволоділа спірним садовим будинком з надвір-ними будівлями лише 4 березня 2014 року. В той же день в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно був внесений запис про державну реєстрацію за відповідачем права власності на вказаний об'єкт нерухомого майна (а.с.12). Ця обставина свідчить про те, що 4 березня 2014 року ОСОБА_3 об'єктивно міг дізнатись про порушення його права. Саме з того дня розпочався трирічний строк позовної давності. Перебіг цього строку повинен був закінчитись лише 4 березня 2017 року. Однак зі штампу, розміщеному на титульній сторінці позову (а.с.1), вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду ще 19 жовтня 2016 року.

З огляду на це суд вважає, що ОСОБА_3 не пропустив строк позовної давності. Підстави для застосування наслідків пропущення цього строку відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Встановлено, що ОСОБА_3 сплатив судовий збір в розмірі 6890 гривень. Ця об-ставина підтверджується квитанцією (а.с.4). Пред'явлений ним позов задоволений в пов-ному обсязі.

З огляду на це суд вважає, що з ОСОБА_4 на користь позивача належить стяг-нути витрати на оплату судового збору в розмірі 6890 гривень.

Керуючись п.2 ч.1, ч.3 ст.208, ч.1-ч.3 ст.209, ст.ст.213-215, ч.1 ст.218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_5, про витребування садового будинку з надвірними будівлями з чужого не-законного володіння задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 садовий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 ви-трати на оплату судового збору в розмірі 6890 гривень.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд: сторонами - протя-гом 10 днів з дня оголошення рішення суду; третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду Є.О. Борець