ЄУН № 336/2363/17ц
пр. № 2/336/1504/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопаду 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

Районна адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування в інтересах малолітньої ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_2, в якому просять позбавити ОСОБА_2 батьківських прав стосовно малолітньої ОСОБА_3, вказавши, що ОСОБА_2 не виконує своїх батьківських обовязків щодо доньки, безвідповідально ставиться до них, веде аморальний спосіб життя, зловживаючи алкогольними напоями.

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, вказуючи, що ОСОБА_3 зазвичай надана сама собі, оскільки мати про неї не турбується, неодноразово класний керівник навчального закладу, де навчається малолітня дівчинка забирала її до себе додому, годувала, оскільки її мати ОСОБА_2 або взагалі не забирала дитину зі школи, або приходила за донькою у стані алкогольного спяніння. З 10.11.2016 року до цього часу ОСОБА_3 перебуває у дитячому будинку, при цьому відповідач ОСОБА_2 не вчиняла дій, направлених на те, щоб повернути дитину додому, хоча і відвідувала її. Зі слів сусідів ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, дуже часто ходить зі слідами тілесних пошкоджень.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказуючи, що у неї були проблеми зі зловживанням алкогольними напоями, але вона пройшла курс лікування. Натомість постійного місця роботи не має, не працевлаштована протягом останніх пяти років, отримувала соціальну допомогу як одинока матір, за які кошти збирається забезпечувати дитині належні умови проживання суду пояснити не змогла.

Судом цивільна справа розглядалась з червня 2017 року та в судові засідання ОСОБА_2 спочатку не зявлялась взагалі, хоча судом повістки направлялись за зареєстрованим її місцем проживання, за яким вона проживає і фактично відповідно до особистих пояснень, потім зявилась без документів, які посвідчують її особу.

В судовому засіданні 06.09.2017 року ОСОБА_2 просила суд про перерву у слуханні справи, вказуючи що за час перерви вона офіційно працевлаштується та надасть суду відповідні документи на підтвердження того, та судом було оголошено перерву, яка є достатньою для того, щоб це зробити, однак, в судовому засіданні 15. 11.2017 року відповідач ОСОБА_2 знову пояснила суду, що не має постійного працевлаштування та документального підтвердження отримання будь-яких доходів.

При вивченні наданих сторонами доказів судом встановлено наступне.

Матірю неповнолітньої ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_2, що підтверджено копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 7). Відомості про батька ОСОБА_3 до запису про реєстрацію акту про народження внесені зі слів матері відповідно до положень ст. 135 СК України (а.с. 7 зворот).

З довідок Запорізької загальноосвітньої школи 1-3 ступенів № 3 (а.с. 8, 9, 11) вбачається, що ОСОБА_3 навчається у вказаному закладі освіти, має низький рівень навчальних досягнень, часто пропускає заняття без поважних причин, неодноразово медична сестра виявляла у дівчинки педикульоз та гельмінтів, дитина ходить до школи в одному і тому одязі та її годують вчителі. Мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 часто не забирає доньку зі школи або зявляється за дитиною у стані спяніння. Іноді ОСОБА_3 зі школи забирає ОСОБА_4, який представляється знайомим ОСОБА_2

Відповідно до акту обстеження умов проживання за місцем проживання ОСОБА_2 (а.с. 17) встановлено, що умови проживання є незадовільними, оскільки у квартирі було брудно.

Відповідачкою суду не надано жодних пояснень з приводу того, за рахунок яких саме коштів існує вона сама та утримує доньку, окрім державної соціальної допомоги як одинокій матері.

З довідки директора православного дитячого будинку «Надія» Запорізької єпархії Української православної церкви (а.с. 14) вбачається, що з моменту перебування ОСОБА_3 у дитячому будинку та до 07.03.2017 року, тобто протягом чотирьох місяців ОСОБА_2 відвідала доньку лише тричі, при цьому матеріальної допомоги не надавала, а привозила лише печиво та цукерки.

З довідки КУ «Обласний клінічний наркологічний диспансер» від 08.11.2017 року вбачається, що ОСОБА_2 перебуває на диспансерному обліку у вказаному заклад з діагнозом «психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю. Синдром залежності», проходила курс лікування у квітні-травні 2017 року.

Відповідно до висновку Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 11.04.2017 року визнано доцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітньої ОСОБА_3 (а.с. 4).

При вирішенні спору суд виходить з такого.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як зазначено у ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" зазначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789 від 27.02.1991 року, вказує, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Статтею 27 Конвенції визнається право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Досліджені судом письмові докази у своїй сукупності підтверджують підстави, на які посилався позивач як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав, а саме що ОСОБА_2 не виконує батьківських обовязків належним чином, не забезпечила своїй доньці належних умов для проживання та навчання, у звязку з чим ОСОБА_3 не має достатніх навчальних знань.

Більш того внаслідок неналежного догляду за дитиною у ОСОБА_3 виявляються захворювання на кшталт педикульозу та гельмінтозу, які є не лише небезпечними для життя та здоровя самої ОСОБА_3, але і вкрай заразними для інших дітей.

Судом ОСОБА_2 надавався достатній час та можливість для того, щоб працевлаштуватись або довести суду, що вона здатна забезпечувати належне утримання своїй дитині, натомість за період часу більш ніж чотири місяці ОСОБА_2 не влаштувалась на роботу та не підтвердила, що має намір існувати не лише за кошти, які сплачуються їй державою як одинокій матері та повинні б були витрачатись виключно на потреби дитини.

Проаналізувавши вивчені по справі докази, заслухавши учасників провадження, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 батьківські обов'язки належним чином не виконує, належного морального виховання та матеріального забезпечення на час розгляду справи судом доньці надати не здатна, проживання дитини разом із відповідачкою фактично створює для малолітньої ОСОБА_3 та інших оточуючих небезпеку для здоровя, тому є передбачені законом підстави для позбавлення її батьківських прав.

З урахуванням положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вбачає підстави для стягнення з відповідача на користь держави судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов Районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав щодо неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Передати неповнолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на опікування органу опіки та піклування - Районній адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк