АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/2569/17
Провадження № 22-ц/792/1063/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В,І.,

з участю представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Хмельницької ощадної кредитної спілки до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Хмельницької ощадної кредитної спілки на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 квітня 2017 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В лютому 2017 року Хмельницька ощадна кредитна спілка, звертаючись до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1, вказувала, що відповідно до укладеного кредитного договору № 6-2014 від 14.02.2014 року відповідач отримав кредит в розмірі 2000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 120% на строк три місяці. В звязку з порушенням виконання зобовязань, станом на 31.01.2017 року у нього утворилася заборгованість по сплаті кредиту в сумі 38335,49 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Хмельницької ощадної кредитної спілки заборгованість за кредитним договором №6-2014 від 14.02.2014 року в сумі 6863,03 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі Хмельницька ощадна кредитна спілка не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю. Посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. На думку апелянта, суд першої інстанції помилково застосував ст. 1048 ЦК України і безпідставно зменшив нараховані проценти до рівня облікової ставки НБ України. При цьому не врахував, що кредитним договором визначено розмір відсотків в період планового погашення кредиту, при порушенні графіку і в період пролонгації. Нарахування процентів за збільшеною процентною ставкою не було одностороннім збільшенням процентної ставки, а є погодженою умовою договору. Суд також безпідставно зменшив розмір неустойки.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримала апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.309 ч.1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального права та процесуального права.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги та заперечення сторін, допустив порушення норм матеріального і процесуального права, у звязку з чим оспорюване рішення підлягає зміні з ухваленням нового рішення.

Так судом встановлено, що 14.02.2014 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 6-2014, за умовами якого позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 2000 грн. на умовах сплати 120% річних на строк 3 місяці. В звязку з невиконанням ним своїх зобовязань кредитна спілка станом на 31.03.2017 року нарахувала заборгованість в сумі 40065,51 грн., з яких 21330,40 грн. - плата за користування кредитом, 2135,11 грн. збитки, завдані інфляцією, 14600 грн. пеня і 2000 грн. тіло кредиту.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору сторони передбачили сплату процентів за користування кредитними коштами в розмірі 120 % річних.

Позичальник зобовязаний повернути кредит та проценти за його використання до 14.05.2014 року( пункт 2.4).

Пунктом 6.1. передбачено, що в разі не проведення повного розрахунку за кредитним договором до дати, вказаної в пункті 2.4, договір вважається пролонгованим на невизначений строк, при цьому позичальник зобовязаний провести погашення повного боргу за кредитом в дводенний термін з дня предявлення такої вимоги кредитною спілкою чи направлення відповідної претензії. У випадку пролонгації договору відсоткова ставка, визначена в п. 3.1. кредитного договору, збільшується в три рази.

Станом на 31.03.2017 року позивачем нарахована пеня за прострочення терміну розрахунку в розмірі 14600 грн.

Згідно п. 7.4. кредитного договору строк дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін таким чином, щоб відповідна угода була підписана сторонами не пізніше, ніж за сім робочих днів до 14.05.2014 року.

Проценти за користування кредитом з 31.03.2014 року позивачем нараховано за ставкою 240 % річних, а з 31.05.2014 року - за ставкою 360 % річних.

Відповідач вніс на погашення заборгованості по кредиту 31.03.2014 року 591,78 грн., які відповідно до умов п. 3.6. кредитного договору підлягають зарахуванню на погашення відсотків та тіла кредиту. Станом на 14.05.2014 року заборгованість по тілу кредиту становила 1592,33 грн., за відсотками - 401,10 грн.

Наведені обставини підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що договором не встановлено розмір процентів після спливу строку дії договору, тому по спливі цього строку проценти слід розраховувати виходячи з облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, визначаючи заборгованість по процентах на час закінчення строку дії договору, 14.05.2014 року, суд першої інстанції припустився помилки.

Так, відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст. 631 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. (ч.ч.1-3 ст. 1049 ЦК України).

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно з п. 3.5. кредитного договору при порушенні сплати кредиту та/або процентів спілка має право подвоїти процентну ставку, вказану в п. 3.1., до моменту повного погашення простроченої заборгованості.

Суд першої інстанції не врахував цю умову договору і передбачене подвоєння процентної ставки до 240 % річних помилково розцінив як збільшення процентної ставки за кредитом в односторонньому порядку, про що не був повідомлений відповідач.

Це призвело до неправильного визначення розміру заборгованості по процентах станом на 14.05.2014 року.

Так, згідно уточненого розрахунку позивача (а.с.26) з врахуванням сплаченого платежу 591,78 грн. ( з них 184,11 грн. - на погашення процентів, 407, 67 грн. на погашення тіла згідно з графіком погашення) та підвищеної процентної ставки 240 % з 30.04.2014 року внаслідок прострочення, заборгованість по процентах станом на 14.05.2014 року складає 1086,50 грн.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про правомірне нарахування процентів на підставі ставки 360 % річних по спливі строку дії договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги пункт 6.1 кредитного договору, за яким при порушенні термінів розрахунку за договором відсоткова ставка збільшується в 3 рази.

Так, за пунктом 7.4 кредитного договору строк дії договору може бути продовжений за взаємною згодою сторін таким чином, щоб відповідна угода була підписана сторонами не пізніше семи робочих днів до дати, вказаної в п. 7.3. кредитного договору (14.05.2014 року).

Отже, сторони обумовили, що договір діє до 14.05.2014 року і може бути продовжений лише за відповідною письмовою угодою сторін.

Тому інші умови договору щодо строку його дії суперечать цьому пункту і не можуть братись до уваги при вирішенні питання щодо строку дії договору.

При цьому умовами договору, що визначають розмір процентної ставки (3.1-3.4) не визначено розмір процентної ставки після закінчення строку дії договору.

Водночас колегія суддів констатує, що ця умова кредитного договору міститься у розділі 6 договору - «Відповідальність сторін». Цей же пункт 6.1. за порушення термінів розрахунку за договором передбачає сплату пені у розмірі 2% за кожен день прострочення, тобто договором передбачено за одне і те ж саме порушення подвійну відповідальність одного і того ж виду пеню.

Відповідно до статті 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором кількох видів пені свідчить про недотримання вимог статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Такий висновок цілком відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-2003 цс 15), яка згідно ст. 360-7 ЦПК України має враховуватись судами загальної юрисдикції при застосуванні цих норм права.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про визначення розміру процентів на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до ст. 1048 ЦК України ґрунтується на нормах матеріального права і відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 7 вересня 2016 року (справа № 6-1412цс16).

Суд першої інстанції правильно визначив, що заборгованість про процентах за період з 15.05.2014 року по 31.03.2017 року по ставці на рівні облікової ставки НБУ складає 1719,03 грн.

Отже, загальна заборгованість по процентах, що підлягає стягненню з відповідача, складає 2805,53 грн.

З врахуванням цього інфляційні втрати відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України підлягають стягненню в розмірі 2135,11 грн., в межах заявлених позовних вимог.

Посилання апелянта на необґрунтоване зменшення розміру пені є безпідставними.

Так, за змістом ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції правильно врахував, що розмір пені істотно перевищує розмір збитків (заборгованість по тілу кредиту та процентах) і це є достатньою підставою для зменшення розміру пені незалежно від наявності інших обставин.

При цьому для застосування ч.3 ст. 551 ЦК України закон не вимагає відповідного клопотання до суду сторони у справі, що спростовує доводи апеляційної скарги.

Отже, з врахуванням наведеного рішення суду слід змінити та стягнути з відповідача на користь позивача 1592,33 грн. заборгованості по кредиту, 2805,53 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 1500 грн. пені, 2135,11 грн. інфляційних витрат, а також 320,80 грн. понесених судових витрат (пропорційно до розміру задоволених позовних вимог). В решті рішення слід залишити без змін.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК також підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Хмельницької ощадної кредитної спілки 352,88 грн. понесених судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Хмельницької ощадної кредитної спілки задовольнити частково.

Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 квітня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької ощадної кредитної спілки 1592,33 грн. заборгованості по кредиту, 2805,53 грн. заборгованості по процентах за користування кредитом, 1500 грн. пені, 2135,11 грн. інфляційних витрат, а також 320,80 грн. понесених судових витрат.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Хмельницької ощадної кредитної спілки 352,88 грн. понесених судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча /підпис/

Судді /підписи/

З оригіналом згідно

Суддя Апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуюча у першій інстанції: ОСОБА_2 Провадження № 22-ц/792/1063/17

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 19, 27