Провадження № 2/161/3473/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Подзірова А.О., при секретарі судових засідань Кубяк О.В., за участю позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської Ради про усунення перешкод в спілкуванні та з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у її вихованні, -

В С Т А Н О В И В :

25 липня 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Служба у справах дітей Луцької міської Ради про усунення перешкод в спілкуванні та з дитиною та її вихованні та визначення способу участі у її вихованні

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони є батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони розірвали шлюб 20 березня 2017 року і наразі не проживають разом. Рішенням суду з позивача на користь відповідача присуджені аліменти, які він справно сплачує.

Зазначає, що на даний час син сторін постійно проживає разом з відповідачем. Він, як батько дитини, забезпечений житлом, працює та має періодичний дохід, оскільки їздить на роботу у Польщу, не має шкідливих звичок. Інших дітей у нього немає, а тому він готовий весь свій вільний час приділяти вихованню сина.

Не зважаючи на це, через неприязні стосунки з відповідачем, у нього існують об'єктивні труднощі у спілкуванні та вихованні сина, оскільки відповідач не допускає його до цього.

Зазначає, що отримав змогу спілкуватися з сином лише за посередництва органу опіки та піклування Луцької міської ради, рішенням якого від 28 березня 2017 року визначено наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з сином: щосереди з 17 по 19 год. в присутності матері дитини; щосуботи з 12 по 14 год. в присутності матері дитини. Однак вказане не призвело до вирішення конфлікту між сторонами.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст.ст. 141, 157-159 СК України, просить суд:

1) зобов'язати відповідача не чинити перешкоди в особистому спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вихованні ним дитини;

2) визначити позивачу спосіб участі у вихованні його малолітнього сина шляхом надання можливості їхнього спільного відпочинку та проведення дозвілля щотижня у вівторок та четвер з 18:00 по 20:00, на вихідних - півдня в суботу та цілий день в неділю; літом - протягом 30 днів поспіль, зимою - протягом двох тижнів поспіль, осінню - протягом одного тижня поспіль, весною - протягом одного тижня поспіль; в день народження сина - пів дня, в день народження батька - цілий день з наданням позивачу права вибору на власний розсуд місця і форми спілкування з дитиною.

3) визначити, що спілкування батька з сином у вказані дні може відбуватися на території фактичного проживання батька або на його розсуд без обов'язкової участі матері та членів її родини.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у ньому, додатково суду пояснив, що бажає більше часу проводити з сином.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та заперечила. Пояснила, що не бажає давати бачитися батьку з їх спільною дитиною, оскільки вважає, що позивач у справі може негативно вплинути на розвиток дитини, так як позивач раніше не цікавився життям дитини та не брав участі у його вихованні.

Представник третьої особи в судовому засіданні 26 жовтня 2017 року позові підтримала та зазначила, що на її думку дитина повинна спілкуватися з батьком та батько має право спілкуватися з дитиною нарівні з матір'ю.

Заслухавши думку сторін по справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2013 року по 20 березня 2017 року (а.с.6-7).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

В судовому засіданні, з пояснень сторін, встановлено, що після розірвання шлюбу син сторін залишився проживати з матір'ю.

З листа Комунального закладу «Луцька міська дитяча поліклініка» від 25 вересня 2017 року №1.8/584 слідує, що ОСОБА_5 рекомендована гіпоалергена дієта постійно, а також санаторно-курортне лікування.

Крім того, з довідки Дошкільного навчального закладу №25 від 19 вересня 2017 року слідує, що ОСОБА_5 з 12 жовтня 2016 року відвідує цей заклад. За час перебування в дошкільному закладі батько дитини не цікавиться нею, не відвідував його, не приймав участі у вихованні.

Також рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 28 березня 2017 року №180-2 «Про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з дитиною», визначено ОСОБА_2 терміном на 3 місяці наступний спосіб участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1:

- щосереди з 17 до 19 год в присутності матері дитини;

- щосуботи з 12 до 14 год в присутності матері дитини (а.с.11).

З пояснень, наданих сторонами та представником третьої особи у судовому засіданні, щодо виконання цього рішення слідує, що вказаний графік дотримував частково лише в суботу. В середу матір не надавала батьку можливість спілкуватися з дитиною.

Врахувати думку дитини під час вирішення спору не виявляється можливим в силу її малолітства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється вид виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною в присутності іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частиною другою статті 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її виховані і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до положень принципу № 6, принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена перш за все на батьків.

Частинами 1 ст. 3, ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 р. (яка ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.), яка є частиною національного законодавства України, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини та, що батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до частини 1 статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Із наданих пояснень сторін, вбачається, що сторони люблять дитину, кожен з них бажає якнайбільше приділяти сину уваги, піклуватися про нього та належним чином виконувати свої батьківські обов'язки. Так само судом встановлено, що в відповідача щодо позивача є неприязні відносини, пов'язані з розірванням шлюбних відносин, які мали місце безпосередньо після народження їх спільної дитини. Саме наявність неприязних відносин суд пов'язує перешкоджання відповідачем в спілкуванні дитини з позивачем.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Судом встановлено, що на час розгляду справи, син сторін у справі досяг трирічного віку, відвідує дошкільний навчальний заклад.

Вирішуючи питання стосовно позовної вимоги про зобов'язання відповідача не чинити перешкоди позивачу у спілкуванні з дитиною, суд доходить висновку, що вказана вимога є обґрунтованою та правомірною, оскільки як встановлено під час судового розгляду відповідач свідомо та систематично перешкоджає позивачу у спілкуванні з їх спільним сином. Тому суд задовольняє цю вимогу з одночасним встановленням способу участі позивача у вихованні дитини.

Враховуючи усні пояснення представника третьої особи, які в силу ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України є способом вирішення спору між сторонами, суд в цілому визнає запропоновані позивачем способи допустимими до досягнення дитиною семирічного віку з участю матері дитини та з її узгодженням без її участі.

Вирішуючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини у будні дні, суд виходить з того, що фактично позивач просив проводити час з дитиною після дошкільного навчального закладу, враховуючи, наведене, суд вважає за можливе встановити наступний спосіб, а саме: щовівторка та щочетверга як за участі матері так і без її участі забирати дитину з дошкільного навчального закладу та проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини до двох годин, за умови що дитина бажає проводити такий час та фізично може.

Суд не може погодитися з проханням позивача проводити спільний час з дитиною півдня суботи та цілий день в неділю, оскільки такий спосіб спілкування фактично обмежує матір у спілкуванні дитиною в неробочі дні. Тому достатнім часом для спілкування з дитиною на вихідних суд вважає період з 10:00 по 14:00 щонеділі за участі матері так і без її участі, за її згодою, в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини.

Стосовно відпочинку у різні пори року, суд вважає, що запропонований позивачем варіант (літом - 30 днів, зимою - 2 тижні, осінню - 1 тиждень, весною - 1 тиждень) є надто тривалим та також обмежує матір у спілкуванні з дитиною, а тому суд визначає, що позивач може проводити відпочинок з дитиною літом протягом 2 тижнів, а осінню, зимою та весною - протягом 1 тижня. При цьому такий відпочинок може проводитися як з матір'ю, так і без, але з обов'язковим узгодженням з нею.

Стосовно спілкування у день народження позивача, суд вважає, що достатньою тривалістю такого спілкування буде 4 години в цей день. Спілкування увесь день, як просить позивач суперечить інтересам дитини, оскільки фактично відриває її від звичного способу виховання.

Стосовно спілкування у день народження дитини, суд вважає, що запропонований позивачем варіант спілкування тривалістю пів дня суперечить інтересам дитини, оскільки святкування дня народження в двох різних сім'ях, особливо в малолітньому віці, негативно вплине на психічний та моральний розвиток дитини, оскільки підриватиме її належне сприйняття духовних, родинних та сімейних цінностей. Крім того, такий варіант буде провокувати конфліктні ситуації між позивачем та відповідачем, що також негативно впливатиме на дитину. Отже суд не може визнати допустимим такий спосіб спілкування.

Одночасно, суд зазначає, що з огляду на те, що дитина народилася літом, вказане не позбавляє батька відсвяткувати день народження разом з дитиною протягом визначених судом 2 тижнів сумісного відпочинку.

Крім того, суд вважає необхідним встановити вищенаведені способи виховання до досягнення дитиною семи років, оскільки після цього віку дитина піде у шкільний заклад, а отже зміниться її звичний спосіб життя, який наразі передбачити неможливо. В такому випадку встановлені способи виховання будуть неактуальними, а якщо сторони до того час не досягнуть взаємної згоди щодо порядку спілкування з дитиною - позивач не буде позбавлений права повторно пред'явити аналогічний позов.

Для уникнення конфліктних ситуацій між сторонами суд вважає за необхідним визначити, що спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно графіку, який визначений цим судовим рішенням відбувається з обов'язковим повідомленням матері про можливі зміни за 24 години до визначеного часу.

Суд критично відноситься до пояснень відповідача з посиланням на звукозапис, стосовно можливості позивачем спричинити насилля по відношенню до дитини, оскільки зазначений факт не встановлений судом в судовому засіданні належними та допустимими доказами, крім того з дослідженого звукозапису не встановлено наявності насилля по відношенню до дитини.

В задоволенні решти позовних вимог суд відмовляє у зв'язку з безпідставністю.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213, 214, 215, 224, 226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди в особистому спілкуванні ОСОБА_2 з малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та вихованні ним дитини, відповідно до способу та порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини, який встановлений цим судовим рішенням.

Визначити ОСОБА_5 спосіб участі у вихованні його малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною семи років, наступним шляхом:

1) щовівторка та щочетверга як за участі матері так і без її участі забирати дитину до досягнення ним 7 років з дошкільного навчального закладу та проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини до двох годин, за умови що дитина бажає проводити такий час та фізично може;

3) щонеділі у період з 10:00 по 14:00 - за участі матері так і без її участі, за її згодою, проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах населеного пункту постійного місця проживання дитини;

3) літом протягом двох тижнів за участі матері так і без її участі, за її згодою, проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах та поза межами населеного пункту постійного місця проживання дитини, з узгодженням з матір'ю дитини;

4) зимою, осінню, весною протягом тижня за участі матері так і без її участі, за її згодою, проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах та поза межами населеного пункту постійного місця проживання дитини, з узгодженням з матір'ю дитини;

5) в день народження ОСОБА_2 протягом чотирьох годин за участі матері так і без її участі, за її згодою, проводити спільний з дитиною відпочинок та дозвілля в межах та поза межами населеного пункту постійного місця проживання дитини, з узгодженням з матір'ю дитини.

Визначити, що спілкування ОСОБА_2 з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно графіку, який визначений цим судовим рішенням відбувається з обов'язковим повідомленням матері про можливі зміни за 24 години до визначеного часу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складений та підписаний 14 листопада 2017 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області А.О. Подзіров