Дата документу 11.07.2017
ЄУ № 420/799/17
Провадження №2/420/372/17
У Х В А Л А

11 липня 2017 року смт. Новопсков

Луганської області

Суддя Новопсковського районного суду Луганської області Стеценко О.С., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна,

ВСТАНОВИВ:

До Новопсковського районного суду Луганської області надійшла позовна заява (уточнена до відкриття провадження у справі) ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна.

Разом з позовом від представника позивача надійшла заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на все майно, належне відповідачу ОСОБА_3, у тому числі, на житловий будинок, розташований в с.Булавинівка Новопсковського району Луганської області, зареєстрований на імя відповідача на підставі договору купівлі продажу серії ВРЕ № 661386 від 17.02.2011, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна- 6295426; 11/100 частку нежитлової будівлі, розташованої в с.Писарівка Новопсковського району Луганської області, яка зареєстрована на імя відповідача на підставі договору купівлі продажу серії ВРР №262810 від 04.04.2012, посвідченого Новопсковською державною нотаріальною конторою, реєстраційний номер майна 12265273; легковий автомобіль ВАЗ 21213, 1994 року випуску, номерний знак ВВ 7278СР, зареєстрований на імя відповідача 21.07.2016, свідоцтво про реєстрацію серії СХО №30468.

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Також в ч. 3 ст. 152 ЦПК України зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Позивач мотивує необхідність забезпечення позову тим, що правовстановлюючі документи на вказане майно оформлені на ОСОБА_3, тому позивач має підстави побоюватись, що відповідач може розпорядитися даним майном та відчужити його на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду.

Згідно зі ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, забороною вчиняти певні дії, встановленням обов'язку вчинити певні дії, забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання, зупиненням продажу описаного майна, зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку, передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.Відповідно до роз'яснень, що містяться в пункті 4 Постанови Пленуму №9 Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суди повинні брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

За змістом ст. 151 ЦПК України, а також у відповідності до Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення. При цьому достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не може вважатись достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов'язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

При цьому цивільний процесуальний закон не зобов'язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Таким чином, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв'язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження субєктивних прав, свобод та інтересів відповідача або повязаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову (стаття 154 ЦПК України).

До такого правового висновку дійшов Верховний Суд України при розгляді справи № 6-2552цс16 у постанові від 18 січня 2017 року, яка є обовязковою для усіх субєктів правозастосування судів України.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами по справі існує спір щодо розподілу спільного майна. При вирішенні питання щодо даного забезпечення позову, обовязком позивача було доведення факту перед судом, що відповідач своїми діями може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

З наведеного, враховуючи предмет позову, заявлені позовні вимоги, які є реалізацією способу захисту своїх прав позивачем, а також беручи до уваги зміст заяви про забезпечення позову, суд приходить до висновку що вимоги заяви про забезпечення позову в силу своєї необґрунтованості є не співмірними та не відповідними із заявленими позовними вимогами. Позивачем не надано доказів суду, що відповідачем здійснюються дії щодо відчуження або перетворення/знищення спірного майна, що в подальшому б мало наслідком утруднення або неможливості виконання рішення суду, та взагалі такі побоювання позивача жодним чином не обґрунтовані.

Враховуючи те, що належних та допустимих доказів на підтвердження наявності фактичних обставин, з якими пов'язується необхідність застосування забезпечення позову позивачем не подано, з огляду на те, що дані відносно того, що невжиття такого заходу забезпечення зможе в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду відсутні, заява представника позивача адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 151-153, 210 ЦПК України, суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однієї сімєю без реєстрації шлюбу та поділ набутого майна, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така не була подана.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд Луганської області.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів, з дня отримання копії ухвали.

Суддя: О.С. Стеценко