Єдиний унікальний номер 219/349/17 Номер провадження 22-ц/775/1289/2017
Головуючий в I інстанції Погрібна Н.М. Єдиний унікальний номер 219/349/17
суддя доповідач Жданова В.С. Номер провадження 22-ц/775/1289/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 липня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Жданової В.С.,

суддів: Будулуци М.С., Санікової О.С.

за участю секретаря Молдованова Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, від імені і в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Державного підприємства «Артемсіль» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок виробничої травми, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2017 року позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемсіль» про відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків внаслідок виробничої травми, задоволено частково. З відповідача Державного підприємства «Артемсіль» на корить ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди, завданої трудовим каліцтвом при виконанні трудових обов'язків, стягнуто 15 000,00 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач ДП «Артемсіль» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що при вирішенні спору суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, оскільки на його думку наявність моральних страждань, їх характер та глибину може визначити лише вказана експертиза. Зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що причинами нещасного випадку є порушення позивачем виробничої дисципліни та правил техніки безпеки, яке виразилося в усуненні комерційного браку за особистою ініціативою позивача, без застосування приставної драбини, що призвело до падіння з висоти та отримання травми. Суд не врахував, що нещасний випадок стався не на робочому місці позивача та поза межами робочого часу.

У судовому засіданні апеляційного суду представник Державного підприємства «Артемсіль» Дригіна І.М. доводи апеляційної скарги підтримала у повному обсязі.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов частково, виходив з того, що 30.01.1996 року ОСОБА_1 під час виконання трудових обов'язків на вказаному підприємстві отримав виробничу травму - забій лівого стегна і тазу, що призвело до стійкої втрати професійної працездатності. Вперше ступінь втрати працездатності 80% встановлений висновком МСЕК від 26.06.1996 року з визнанням другої групи інвалідності. Ушкодження здоров'я призвело до моральних страждань.

Такий висновок суду відповідає фактичним обставинам справи і вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 в період з 01.12.1978 року по 26.06.1996 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, працюючи вантажником меленої солі. 30.01.1996 року під час виконання трудових обов»язків з ним стався нещасний випадок на виробництві, внаслідок якого впав з висоти та отримав забій лівого стегна та тазу. За результатами розслідування нещасного випадку відповідачем складено акт за формою №1, яким встановлено, що нещасний випадок стався внаслідок вини підприємства та самого потерпілого, який допустив порушення правил техніки безпеки ( а.с.14 зворот). При огляді у МСЕК 26.06.1996 року ОСОБА_1 вперше встановлено 80% втрати професійної працездатності та надано другу групу інвалідності. При повторному огляді у МСЕК 25.09.2007 року потерпілому встановлено 60% втрати професійної працездатності та надано третю групу інвалідності безстроково.

Вказані обставини відповідачем не оспорюються.

Отже, задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що отримавши травму на виробництві, позивач зазнав фізичний біль та відчував страждання у зв'язку з ушкодженням свого здоров'я. Лікування позивача вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Статтею 12 Закону України «Про охорону праці», статтею 173-1 КЗпП України та пунктом 11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконання ним трудових обов'язків (далі - Правила), які були чинними на час виникнення спірних правовідносин, передбачалося відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань, або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що суд безпідставно відхилив клопотання про призначення по справі судової психологічної експертизи, яка повинна визначити наявність, характер та ступінь моральних страждань, є неспроможними.

При розгляді справи суд першої інстанції розглянув клопотання відповідача та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у призначенні судової психологічної експертизи. Суд першої інстанції зазначив, що суд призначає експертизу для з'ясування обставин, які потребують спеціальних знань. Призначення експертизи є недопустимим, коли з'ясування певних обставин спеціальних знань не потребує. Вказані приписи містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України від 30.05.1997р.№8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах».

Суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що матеріали справи містять достатньо належних і переконливих доказів для вирішення спірного питання без призначення судової експертизи, яка по даній справі не є обов'язковою.

Крім того, в п.4.1 рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 зазначено, що ушкодження здоров'я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов'язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричинюють йому моральні та фізичні страждання.

Враховуючи викладене відсутні підстави для висновку про те, що позивачем не доведено наявність моральних страждань, які він відчуває внаслідок ушкодження здоров'я.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 Кодексу законів про працю України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Також суд першої інстанції вірно зазначив, що на вимоги, що випливають з порушення особистих немайнових прав, строки позовної давності відповідно до ст. 83 ЦК України не застосовуються.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність вини підприємства у настанні нещасного випадку, недоведеність наявності моральних страждань та порушення позовної давності є необґрунтованими.

Зазначені відповідачем доводи були предметом дослідження суду першої інстанції, їм надана відповідна правова оцінка. Вбачається, що відповідач фактично наполягає на переоцінці висновків суду першої інстанції, його доводи не містять підстав, з якими процесуальний закон пов'язує можливість скасування рішення суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимога ст.. 213 ЦПК України, підстав для скасування рішення суду за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Артемсіль» відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 23 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: