Справа № 521/8173/17
Провадження № 2/521/3825/17
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 липня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого - судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання квартири особистою власністю, -
30.05.2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.02.2000 р. між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстрований на Регіональній універсальній товарній біржі Олександр-Н, р/н Н/00-3262, та визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю позивача,в обґрунтування свого позову посилається на обставини та підстави викладені в позові.
Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву в якій позов підтримав в повному обсязі, не заперечував проти постановлення заочного рішення.
Відповідач і у судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, як вбачається з повідомлення.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивача, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.
У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який сповіщений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
У судовому засіданні встановлено, що 25.02.2000 між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 з іншого боку був укладений договір купівлі - продажу Н/00-3262на Регіональній універсальній біржі Олександр-Н, на квартиру АДРЕСА_2. та зареєстрований у КП « ОМБТІ та РОН».
Сторони договору купівлі-продажу умови договору при його укладенні виконали повністю, претензій не мають, ОСОБА_1 сплатив грошові кошти за придбане майно, відповідачі передали ОСОБА_1 у власність спірну нерухомість.
ОСОБА_1 належним чином зареєстровав право власності на вище зазначену квартиру в КП « ОМБТІ та РОН» .
Таким чином, всі істотні умови угоди купівлі-продажу були виконані, тому суд вважає, що квартира за адресою: адресою: АДРЕСА_3, правомірно є приватною власністю ОСОБА_1
Проте, у зв'язку з відсутністю посвідчення нотаріусом укладеного договору купівлі-продажу позивач у повні мірі не може реалізувати своє право власності.
Відповідно до положень п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції 2003 p., до вказаних правовідносин належить застосувати норми ЦК України в редакції 1963 року, оскільки його норми регулювали спірні правовідносини на час їх виникнення.
Разом з тим, ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991 року, яка була чинна станом на 25.02.2000 року, тобто на дату укладення договору, передбачала, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.
Відносини з Регіональной універсальной товарной біржою Олександр-Н в частині порушення порядку реєстрації вказаного Договору у відповідності п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України являються довготривалими і підлягають розгляду у судовому порядку.
Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, виконання договору відбулося.
Відповідно до вимог статі 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.
Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору не посвідченого нотаріально дійсним.
При таких обставинах суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним.
Згідно п. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Стаття 319 ЦК України зазначає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Згідно ст.331 ч.2 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оскаржується або не визнається іншою особою.
Як вбачається з матеріалів справи , в період заключення договіру купівлі - продажу Н/00-3262 та державною реєстрацією права власності в КП МБТІ та РОН, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб.
Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими:
1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності;
2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них.
З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила.
Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного, для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-612цс15, а відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбаче нихпунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.
Також п.п. 23, 24Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що не належить до спільної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу, набуте за час шлюбу, за кошти, які належали одному з подружжя особисто тощо.
Як встановлено судом, під час перебування у шлюбі ОСОБА_5 без будь-яких поважних причин, пов'язаних із станом здоров'я, доглядом за дітьми тощо, ніде не працювала.
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу , 18.06.2002 р. шлюб позивача та ОСОБА_5 було розірвано.
Як зазначає позивач, гроші на придбання квартири були його особистими коштами, які він ОСОБА_1 заробив працюючи на суднах іноземних судновласників, що підтверджується посвідченням особи моряка НОМЕР_1.
Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги те, що відповідач у судове засідання не зявився, доказів того, що в придбання спірного майна були вкладені і спільні кошти подружжя не надав, а тому відповідно до ч. 1ст. 57 СК України спірна квартира є особистою приватною власністю позивача і поділу не підлягає.
Відповідно дост. 1 ЦПК Українизавданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави
Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ч.1ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимогі на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідност. 10 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідност. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленихст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.
Відповідно до п. 27Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі»під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Разом з тим, при вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В силу статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК України, ст.ст. 182, 328, 331, 357, 391, 392 ЦК України, ст.ст. 208 - 215, 225 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 Про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання квартири особистою власністю- задовольнити в повному обсязі.
Визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 25.02.2000 р. між ОСОБА_1, та ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, зареєстрований на Регіональній універсальній товарній біржі Олександр-Н, р/н Н/00-3262.
Визнати квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Малиновського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на протязі 10 днів з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ

11.07.17