УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., ЗавгородньоїІ.М., Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного підприємства «Дніпро» до ОСОБА_4, Головного управління Держгеокадастру в Черкаській області, про визнання договору оренди землі недійсним за касаційною скаргою приватного підприємства «Дніпро» на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року приватне підприємство «Дніпро» (далі - ПП «Дніпро») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 6 вересня 2007 року між Христинівською районною державною адміністрацією як орендодавцем і ПП «Дніпро» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 43,1436 га під ріллею, що знаходиться в адміністративних межах Угловатської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Постановою Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 925/1901/14 на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визнано поновленим зазначений договір оренди землі від 6 вересня 2007 року.

Проте, 27 березня 2014 року Головне управління Держземагенства у Черкаській області уклало договір оренди спірної земельної ділянки площею 40,3375 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в адміністративних межах Углуватської сільської ради Христинівського району, з ОСОБА_4

Вважаючи, що зазначений договір є недійсним, оскільки укладений з порушенням його переважного права, позивач просив визнати договір оренди землі від 27 березня 2014 року недійсним.

Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПП «Дніпро» просить скасувати зазначені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Законом України «Про оренду землі» визначаються умови укладення, зміни, припинення і поновлення договору оренди землі.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» під договором оренди землі розуміється договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом установлено, що 6 вересня 2007 року між Христинівською районною державною адміністрацією як орендодавцем і ПП «Дніпро» як орендарем був укладений договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 43,1436 га, що знаходиться в адміністративних межах Углуватської сільської ради Христинівського району Черкаської області.

Пунктом 8 договору сторони погодили, що договір укладено строком на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 60 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Ці положення узгоджуються із загальною нормою ч. 1 ст. 777 ЦК України та зі ст. 33 Закону України «Про оренду землі».

27 березня 2014 року між Головним управлінням Держземагенства у Черкаській області як орендодавцем та ОСОБА_4 як орендарем був укладений договір оренди землі щодо земельної ділянки площею 40,3375 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що розташована в адміністративних межах Углуватської сільської ради Христинівського району. Державна реєстрація речового права зроблена 30 квітня 2014 року, (а. с. 71) а передача земельної ділянки відбулася 6 травня 2014 року за актом приймання-передачі (а. с. 71).

Постановою Вищого господарського суду України від 11 листопада 2015 року у справі №925/1901/14 залишено в силі рішення господарського суду Черкаської обласьі від 11 лютого 2015 року, яким на підставі ст. 33 Закону України «Про оренду землі» визнано поновленим договір оренди землі від 6 вересня2007 рокута укладеною додаткову угоду до нього про поновлення договору до 30 жовтня 2017 року.

Державної реєстрації речового права ПП «Дніпро» не проведено, оскільки таке речове право було зареєстроване за орендарем ОСОБА_4

Звертаючись до суду з указаним позовом, позивач посилався на те, що станом на дату укладення договору оренди з ОСОБА_4 спірна земельна ділянка перебувала в оренді ПП «Дніпро» за договором оренди від 6 вересня 2007 року і Головне управління Держземагенства у Черкаській області не мало права повторно здавати в оренду земельну ділянку іншій особі, тому в силу вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України договір оренди земельної ділянки від 27 березня 2014 року є недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. ст. 125, 126 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно із ч. 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Підпунктом 6 п. 2 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», передбачено, що державній реєстрації підлягає право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки.

Договір оренди земельної ділянки від 6 вересня 2007 року пролонгований рішенням суду від 11 листопада 2015 року, на момент укладення спірного договору оренди земельної ділянки від 27 березня 2014 року, не набув чинності, а право оренди у позивача не виникло у зв'язку із відсутністю державної реєстрації речового права.

Крім цього, відповідно до договору суборенди земельної ділянки від 11 травня 2016 року ОСОБА_4 передав земельну ділянку в суборенду ПП «Агройтрейд Групп», які до участі у розгляді справи залучені не були.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив із відсутності підстав, якими позивач обґрунтовував свої вимоги, для визнання оспорюваного правочину недійсним, оскільки на момент його укладання договір оренди землі від 6 вересня 2007 року продовжений не був, реєстрація права оренди за договором від 6 вересня 2007 року була відсутня, позивач не був користувачем спірної земельної ділянки.

Висновки судів про безпідставність та необґрунтованість позову ґрунтуються на законі та узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного підприємства «Дніпро» відхилити.

Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 16 березня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:М.Є. Червинська
І.М. Завгородня
В.М. Коротун