АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 662/329/16-ц Головуючий в суді І інстанції:Тимченко О.В.
Номер провадження:22-ц/791/1008/17 Доповідач: Бездрабко В.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2017 року липня місяця 05 дня колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого: Бездрабко В.О.

Суддів: Кузнєцової О.А.

Приходько Л.А.

Секретар: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.01.2013р. надав ОСОБА_3 у позику грошові кошти в сумі 160 000,00 грн., на підтвердження чого відповідачем складена відповідна розписка.

За умовами укладеного сторонами договору, відповідач ОСОБА_3 зобов'язався повернути позику частинами протягом семи років, сплачуючи щороку в рахунок погашення боргу по 22 857,00 грн. та 25 % від цієї суми.

В забезпечення виконання договору, 10 січня 2013 року відповідач видав йому довіреність на отримання замість ОСОБА_3 належної останньому орендної плати за договором оренди земельної ділянки від 01 листопада 2006 року.

Оскільки на протязі трьох років зобов'язання за договором позики боржник не виконує та перешкоджає в отримані в рахунок погашення заборгованості обумовленої орендної плати, ОСОБА_4, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути на його користь із відповідача заборгованість за договором у загальному розмірі 95 997,00 грн. та вирішити питання розподілу судових витрат.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 січня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено, ухвалено стягнути із ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 95 997,00 грн. та судові витрати в сумі 959,97грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначив, що договором позики не встановлено обов'язку позичальника повернути її частинами, а оскільки кінцевим терміном виконання всіх зобов'язань за вказаним договором є 27 грудня 2018 року, саме з цієї дати у ОСОБА_5 виникає право на звернення до суду.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони та їх представників, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи вбачається, що 27 грудня 2012 року ОСОБА_6 надав у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 160 000,00 грн. На підтвердження укладення між сторонами договору позики та одержання коштів ОСОБА_3 склав відповідну розписку.

У вказаній розписці сторони обумовили, що зазначені грошові кошти передані строком на шість років з виплатою щомісячно 20 процентів від суми боргу кожного року (а.с.5).

При цьому ОСОБА_3 у розписці зазначено, що суму боргу з урахуванням суми відсотків він зобов'язується повернути на протязі шести років.

Договором визначено, що у разі повернення боржником боргу, сторони роблять у розписці про це двосторонню відмітку, із зазначення суми повернутого боргу.

Під час розгляду справи судом першої інстанції, відповідачем заперечувався факт підписання розписки, якою ОСОБА_4 обґрунтовує свої вимоги, а також отримання від останнього грошових коштів у розмірі 160 000,00 грн.

Враховуючи, що відповідачем, на виконання вимог ст. 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів, а призначена судова почеркознавча експертиза у справі проведена не була з вини відповідача, суд першої інстанції, давши належну оцінку наявним в матеріалах справи доказам, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність цих посилань ОСОБА_3

При цьому, встановивши наявність між позивачем та відповідачем позикових правовідносин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність у відповідача заборгованості за вказаним договором, що підлягає стягненню на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 на те, що зазначеною розпискою не встановлено його обов'язку повернути отриману позику частинами та виплачувати передбачені договором проценти щороку, а також щодо передчасності позовних вимог заявника, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони спростовуються зібраними у справі доказами.

Згідно із положеннями ст.525, 526, 529, 530 ч.1 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов'язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зміст боргової розписки, підписаної ОСОБА_3 свідчить, що відповідач, отримавши у позику грошові кошти, взяв на себе зобов'язання повернути борг частинами, проводячи щорічні платежі, протягом шести років та сплатити проценти за користування коштами.

Враховуючи положення ст.1049 ЦК України, а також факт порушення протягом трьох років відповідачем строків виплати частин боргу та процентів, вимоги позивача щодо стягнення заборгованості відповідають умовам укладеного між сторонами договору позики, а тому є законними та обґрунтованими.

Враховуючи наявність між сторонами позикових правовідносин, доведеність факту передачі коштів позичальнику, та зважаючи на те, що останній у обумовлені договором строки частину боргу не повернув, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень ст.1046,1047,1049 ЦК України, прийшов до висновку про стягнення з відповідача боргу за договором позики у визначеному позивачем розмірі, який перевірений судом та відповідачем не спростований.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303,307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: В.О.Бездрабко

Судді: О.А.Кузнєцова

Л.А.Приходько