Справа № 308/6735/17
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

17.07.2017 місто Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Світлик О.М., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання рішень незаконними та скасування рішень,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4 про визнання права власності на частку в спільному сумісному майні подружжя.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Світлик О.М.

За правилами ЦПК України позовна заява за формою та змістом повинна відповідати ст. ст. ст. 119, 120 цього Кодексу.

Згідно з ст. 122 ЦПК України суддя відкриває провадження у цивільній справі не інакше як на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому ЦПК України.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Подана ОСОБА_1 позовна заява за змістом не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України.

Відповідно до вимог п. п. 2, 3, 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити: імя (найменування) позивача і відповідача, а також імя представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів звязку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування. Згідно з ч. 4 даної статті позовна заява повинна відповідати іншим вимогам закону.

З долучених до позовної заяви документів вбачається, що згідно з витягом з рішення Ужгородської міської ради від 26.12.2006 року № 140 приватному підприємцю ОСОБА_1 було вирішено надати дозвіл на підготовку проекту відведення земельної ділянки площею 0,0061 га для розміщення тераси по вул. Українській, 54 (на умовах оренди).

Рішенням Ужгородської міської ради від 09.12.2011 року № 362 вирішено затвердити приватному підприємцю ОСОБА_2 проект відведення земельної ділянки площею 0.0105 га по вул. Українській, 54, для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови на надати її в оренду строком на три роки, а рішенням Ужгородської міської ради від 29.03.2013 року № 868 вирішено продати дану земельну ділянку фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2

Зазначені рішення Ужгородської міської ради від 09.12.2011 року № 362 в частині п. 1.23, та від 29.03.2013 року № 868, згідно з предявленими позовними вимогами позивач ОСОБА_1, звертаючись в якості фізичної особи, просить визнати незаконними та скасувати.

Проте, у позовній заяві позивачем не зазначено виклад обставин та не наведено відповідне обґрунтування того, в чому саме полягає порушення її прав, свобод та законних інтересів як фізичної особи внаслідок прийнятих органом місцевого самоврядування Ужгородською міською радою оспорюваних рішень, враховуючи те, що з доданих до позовної заяви письмових доказів вбачається, що позивач та третя особі ОСОБА_2 діяли з використанням правового статусу субєктів господарювання, тобто предмет позову фактично повязаний з їх господарською діяльністю.

Крім того, за змістом позовної заяви позивач вказує про належнійсть їй на праві приватної власності магазину без зазначення доказів на підтвердження вказаної обставини.

Виходячи з предмету позову, підстав позову, оспорювані позивачем рішення стосуються земельної ділянки як об'єкту цивільних прав господарюючого субєкта і прийняті у правовідносинах при реалізації права органу місцевого самоврядування як власника землі щодо розпорядження земельними ділянками комунальної власності.

Водночас, згідно з ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів, підвідомчі господарським судам.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 14 постанови № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», спір фізичної особи, яка має статус субєкта підприємницької діяльності, у цивільно-правових, житлових чи інших правовідносинах, що не має ознак господарського та не повязаний з господарською діяльністю, підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України повноваження щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб належать сільським, селищним, міським радам.

Крім того, у розумінні п. 1.2.5. постанови пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право цивільне і підлягає розгляду за правилами ГПК.

Згідно з розясненнями, наданими у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК. У зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи наведене позивач повинен конкретизувати зміст позовних вимог, обґрунтувавши їх з урахуванням викладеного вище, та надати до суду нову редакцію позовної заяви, її копії для сторін у справі.

За таких обставин, в силу ч. 1 ст. 121 ЦПК України, вважаю, що дану позовну заяву слід залишити без руху, надавши позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

Керуючись ст. 121 ч. 1 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Ужгородської міської ради, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання рішень незаконними та скасування рішень залишити без руху.

Повідомити позивачу про необхідність усунення недоліків заяви, зазначених у мотивувальній частині ухвали, протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

У випадку, якщо недоліки не будуть усунені в зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_5