Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2017 Справа №607/2990/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія», в якому просить визнати недійсним кредитний договір №96/06-ф від 12.07.2006 р., з моменту його вчинення і безгрошовим.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що у 2009 році Тернопільське відділення ПАТ «Український інноваційний банк» звернулось до позивача із позовом про стягнення грошових коштів за кредитним договором. З моменту отримання вказаної позовної заяви ОСОБА_1 дізнався про те, що нібито між ним та ПАТ «Укрінбанк» було укладено кредитний договір №96/06-ф від 12.07.2006 року, за яким вона отримала грошові кошти в сумі 200 000 гривень. За фактом протиправного формування пакету документів для видачі вказаного кредиту, 14.09.2010 року, прокурором міста Тернополя було порушено кримінальну справу стосовно службових осіб Тернопільського підрозділу AT «Укрінбанк». У листопаді 2011 року Тернопільським міськрайонним судом у цій кримінальній справі постановлено обвинувальний вирок. Про порядок оформлення кредиту йому нічого не відомо. Ніяких заяв в АТ «Укрінбанк» про отримання кредиту він не писав. Будь-яких грошових коштів за даним кредитним договором ОСОБА_1 в Банк не сплачував. У звязку з цим просить суд визнати недійсний договір №96/06-ф укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі Тернопільського відділення ПАТ «Український інноваційний банк» 12 липня 2006 року.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 у судове засідання подав суду заяву із клопотанням про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав, які викладені у позовній заяві, просить його задовольнити.

Представник відповідача подав суду письмові заперечення, згідно яких зазначив, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 серпня 2011 року (Справа №2-33/11), яке набрало законної сили, позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Український інноваційний банк» 225 409,70 грн. боргу, 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу. Під час розгляду вказаної справи були встановлені обставини, які свідчать про неналежне виконання умов договору ОСОБА_1 У судовому рішенні також зазначено, що не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи доводи боржників банку, в тому числі ОСОБА_1, про не підписання кредитного договору та заяви на отримання готівки, не отримання кредитних коштів в установі банку. Крім того, ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду після спливу строку позовної давності, оскільки ПАТ «Укрінбанк» звернулося до нього з позовом про стягнення коштів за кредитним договором у 2009 році, а із даним позовом позивач звернувся лише 06 березня 2017 року. У задоволенні позову просить відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Дослідивши та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 12 липня 2006 року між ОСОБА_1 (Позичальником) та АТ «Український інноваційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Укрінбанк» (Кредитором) було укладено кредитний договір №96/06-ф, сума кредиту за яким складає 200 000 гривень.

Вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2011 року у кримінальній справі №1-34/2011р. ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.364-1, ч.2 ст.366 (у попередній редакції), ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України, ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.367 (у попередній редакції) КК України.

Зазначеним вироком встановлено, що з прибуткових касових ордерів УПП «Металоресурси» вбачається, що отримані по кредитному договору № 96/06-ф, укладеному між Тернопільською філією АТ «Укрінбанк» та фізичною особою ОСОБА_1, грошові кошти були внесені в касу даного підприємства.

Також встановлено, що в липні 2006 року ОСОБА_1 від ОСОБА_5 поступила пропозиція щодо оформлення кредиту в AT «Укрінбанк». ОСОБА_5 повідомив, що кредит буде використаний у фінансово-господарській діяльності УПП «Металоресурси». а з його сторони необхідно зявитись в банк і підписати відповідні документи необхідні для видачі кредиту, які йому будуть надані працівником банку. Суми кредиту ОСОБА_6 не називав. Він погодився на умови ОСОБА_5, оскільки його рідний брат працював на підприємстві ОСОБА_5, і в приміщенні банку підписав документи, які йому надав працівник банку. Вказаний працівник банку представив перелік документів і вказав місце, де поставити підписи, що він і зробив. Які саме документи підписував не знає, так як не ознайомлювався з ними, із змістом документів, представлених йому в банку, він не ознайомлювався, оскільки знав, що кредит буде отриманий і використаний у фінансово-господарській діяльності УПП «Металоресурси». Ніяких грошових коштів в банку особисто не отримував. Доручення на отримання коштів він нікому не надавав. Коли підписував документи в банку, то гадав, як йому казав ОСОБА_5, що кредит оформляється на УПП «Металоресурси».

Вказані обставини підтверджуються також постановою старшого слідчого ОВС СУ УМВС України в Тернопільській області про відмову в порушенні кримінальної справи віл 02 грудня 2011 року, у якій він встановив, що ОСОБА_1 не отримував і не заволодівав грошовими коштами АТ «Укрінбанку» шляхом обману, зловживання довірою чи іншим способом по кредитному договору №96/06-ф від 12.07.2006 року, не передавав їх ОСОБА_5 чи УПП «Металоресурси» та не підробляв і не використовував підроблені документи для отримання кредиту в АТ «Укрінбанк» по кредитному договору №96/06-ф від 12.07.2006 року.

Крім цього, вироком Тернопільського міськрайонного суду від 08 липня 2015 року, за результатами розгляду кримінального провадження №0000393 від 12 грудня 2012 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

Як вбачається із вказаного вироку суду, «..ОСОБА_5 вніс до офіційного документу - Балансу (Форми №1, затвердженої наказом Міністерства фінансів України 31 березня 1999 року № 87)» УПП «Металоресурси» за 3 квартал 2006 року в статтю «Короткострокові кредити банків» рядок 500, завідомо неправдиву інформацію про відсутність на початок та кінець звітного періоду відомостей про суму поточних зобов'язань підприємства перед банками за отриманими від них позиками, хоча протягом січня - вересня 2006 року УПП «Металоресурси» отримало кредитні кошти від ТФ АТ «Укрінбанк» на загальну суму 2200000 гривень. Зокрема, згідно прибуткового касового ордеру, виданого УПП «Металоресурси» №40 від 12 липня 2006 року УПП «Металоресурси» прийняло від ТФ АТ «Укрінбанк» грошові кошти в сумі 200 000 гривень на підставі кредитного договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року…».

Згідно із ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається із копії прибуткового касового ордеру, виданого УПП «Металоресурси» №40 від 12 липня 2006 року, УПП «Металоресурси» прийняло від ТФ АТ «Укрінбанк» грошові кошти в сумі 200 000 гривень на підставі кредитного договору №96/06-ф від 12 липня 2006 року.

13.07.2016 року за рішенням загальних зборів акціонерів товариства ПАТ «Укрінбанк» перейменовано в ПАТ «Українська інноваційна компанія».

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За приписами ч. 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин мас бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ч. 1 ст, 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

ОСОБА_1 має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пленумом Верховного Суду України у п. 20 Постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. ОСОБА_1 щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятого та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи вищенаведене, беручи до уваги те, що кошти за оспорюваним кредитним договором були отримані УПП «Металоресурси» безпосередньо від ТФ АТ «Укрінбанк», суд приходить до переконання, що даний оспорюваний правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому кредитний договір №96/06-ф укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі Тернопільської філії АТ «Український інноваційний банк» від 12.07.2006 року слід визнати недійсним на підставі ч.5 ст. 203, ст.215 ЦК України.

При цьому, суд гне приймає до уваги посилання відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності, як таке, що спростовується матеріалами справи.

Так, згідно ст..256 ЦК України, позовна давність строк, у межах якого особа може звернутися до суду із вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позивач ОСОБА_1 06.03.2017 року звернувся із позовом до ПАТ «Українська інноваційна компанія» про визнання кредитного договору №96/06-ф, укладеного між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк» в особі Тернопільської філії АТ «Український інноваційний банк» від 12.07.2006 року недійсним з моменту його вчинення і безгрошовим. Обставини, які свідчать про вчинення обманних дій встановлено вироком Тернопільського міськрайонного суду від 07 листопада 2011 року, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 07 листопада 2011 року, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 02.12.2011 року, вироком Тернопільського міськрайонного суду від 08.07.2015 року. Наявність рішення Тернопільського міськрайонного суду від 01.08.2011 року про стягнення заборгованості по кредитному договору із ОСОБА_1 в користь АТ «Український інноваційний банк» само по собі не може бути підставою для застосування строку позовної давності.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218, 223, 294, 296 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 203, 215, 1046 Цивільного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська інноваційна компанія» про визнання договору недійсним задовольнити.

Визнати недійсним кредитний договір №96/06-ф від 12 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним товариством «Український інноваційний банк», з моменту його укладення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_7