Справа №461/5244/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2017 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова в складі:

головуючого-судді Лялюк Є.Д.

при секретарі Станкевич Р.В.

позивач ОСОБА_1

представники позивача: ОСОБА_2, ОСОБА_3

представник відповідачів: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи Приватний нотаріус ЛМНО ОСОБА_7, ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про визнання недійсним договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Управління державної реєстрації Юридичного департаменту Львівської міської ради, вимоги якого уточнив та остаточно просив: визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 18.12.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований за №5081; скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9185958 від 18.12.2013, щодо права приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 на ? частку квартири АДРЕСА_1 І. у м. Львові, прийнятого на підставі договору довічного утримання (серія та номер: 5081) від 18.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та вилучити зазначений реєстраційний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна; скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратораправ на нерухоме майно ОСОБА_9 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2173239 від 08.05.2013 стосовно державної реєстрації 22.04.2013 права приватної спільної часткової власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 І. у м. Львові за ОСОБА_10 на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 та вилучити зазначений реєстраційний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна; скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_11 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №5253826 від 23.08.2013 року щодо внесення змін до запису про нерухоме майно розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 /спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про внесення житлової (134,8 кв.м) та загальної (213 кв.м) площі. В обґрунтування позовних вимог покликаючись на норми ст.ст. 331, 332, ч. 4 ст. 357 ЦК України, ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п. 29, 46 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №703, п.п. 38, 39, 40 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141, Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5, Методичні рекомендації стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, схвалені Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 року (Протокол №3), вказує на те, щозазначений правочин суперечить нормам ЦК України (вимоги ст.ст. 203, 215) та іншим актам цивільного законодавства, порушує охоронювані законом його права й інтереси, оскільки відповідна реєстрація права власності за відповідачкою ОСОБА_5 на вказану квартиру із зазначеними технічними характеристиками (зокрема, загальною площею 213 кв.м та житловою площею 134,8 кв.м.) після її реконструкції з розширенням за рахунок площі горища не здійснена органом державної реєстрації прав на підставі документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, письмової згоди іншого співвласника обєкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції, письмової заяви іншого співвласника про розподіл часток у спільній власності на реконструйований обєкт нерухомого майна, письмової згоди співвласників багатоквартирного будинку на влаштування мансарди та приєднання місць загального користування.Відтак, просить задоволити позов.

В судовому засіданні позивач та його представники позов підтримали в повному обсязі із підстав, викладених у фабулі позовної заяви. Просили такий задоволити.

Представником відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в порядку ст. 31 ЦПК України до суду подано письмові заперечення на позовну заяву, в яких такий зазначає, що позивач намагається ввести суд в оману, перекручує та приховує від суду дійсні обставини справи, зловживає своїми правами з метою заподіяти шкоду правам та охоронюваним законом інтересам відповідачів,фактично хоче у непередбачений законом спосіб провести ревізію рішень судів про поділ майна подружжя, які набрали законної сили.Вказує, що після завершення реконструкції та затвердження акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації квартира як об'єкт цивільних прав з характеристиками загальної площі 107 кв.м. та житлової площі - 72,9 кв.м. перестала існувати. Починаючи із 2000 року та станом на момент розгляду та вирішення спору про поділ майна між ОСОБА_1Г та ОСОБА_5 існувала прийнята до експлуатації квартира з технічними характеристиками загальної площі 213 кв.м., саме така квартира була об'єктом цивільного обороту на момент прийняття рішення Апеляційним судом Львівської області від 27.09.2012 року у справі №22ц/1390/4775/12; квартири з іншими технічними характеристиками станом на момент розгляду та вирішення спору про поділ майна об'єктивно не існувало. Таким чином, позивач намагається створити в суду хибне враження про те, що рішенням Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 рокубуло поділено квартиру з технічними характеристиками, яких на той час об'єктивно не існувало. Станом на час розгляду справи про поділ майна подружжя у розпорядженні ОСОБА_1 були документи, які підтверджують факт завершення будівельних робіт з реконструкції квартири, здачу реконструйованої квартири в експлуатацію та внесення змін в інвентаризаційну справу, однак, такий навмисно приховав від судувказані обставини. Реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_5 відбувалася на підставі рішення суду, яке набрало законної сили (пп. 1 п. 27 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №9703). Оспорюваний договір жодними чином не порушає та не може порушувати законні права та охоронювані законом інтереси ОСОБА_1,оскільки ОСОБА_5, укладаючи оспорюваний договір, реалізувала свої права власника 1/2 прийнятої до експлуатації квартири, площею 213 кв.м., при цьому жодними чином не порушила законних прав та охоронюваних законом інтересів іншого співвласника цієї квартири ОСОБА_1На думку представника відповідачів, ОСОБА_1 не довів за допомогою належних та допустимих доказів ту обставину, що предметом цього договору довідного утримання було майно, яке не належить ОСОБА_5 і яке в той же час належить або на яке має право саме ОСОБА_1Г.З огляду на це заявлені позивачем вимоги є необґрунтовані та не підлягають захисту в обраний позивачем спосіб. Відтак, просить відмовити у задоволенні предявленого позову повністю.

У судовому засіданні представник відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6проти позову заперечивіз підстав, викладених у фабулі поданих заперечень. Просив у задоволеннітакоговідмовити.

Відповідач управління державної реєстрації Львівської міської радита треті особи: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», -в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином був повідомлені про час та місце судового засідання, тому, згідно ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити повністю, виходячи із наступних підстав.

Як про те вбачається із мотивувальної частини рішення колегії суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 27 вересня 2012 року у справі №22ц/1390/4775/12, «20 грудня 1998 року ОСОБА_1, відповідно до договору купівлі-продажу квартири, купив квартиру №5 в будинку №124 на вулиці Івана Франка у місті Львові. 21 січня 1999 року йому видано реєстраційне посвідчення, яким засвідчено, що вказана квартира, що складається з трьох житлових кімнат площею 72,9 кв.м, зареєстрована за ним на праві особистої власності (а.с.9-10). Сторони зареєстровані у вказаній квартирі (а.с.94). Розпорядженням Галицької районної адміністрації Львівської міської ради №701 від 16 липня 1999 року затверджено висновок міжвідомчої комісії про технічну можливість розширення квартири (а.с.1.1).Доказів про завершення будівельних робіт, здачу реконструйованої квартири в експлуатацію та внесення змін в інвентаризаційну справу не надано». «Квартира №5 в будинку №124 на вулиці І. Франка у м. Львові придбана батьками ОСОБА_12 … Відтак, це майно належить їм на праві спільної сумісної власності. … У звязку із наведеним, колегія суддів приходить до висновку про під ставність вказаних вище вимог ОСОБА_5 про визнання за нею права власності на 1/2 частину у кожному із зазначених обєктів власності. … Спірна квартира є майном подружжя (його батьків)». Згідно з резолютивною частиною зазначеного судового рішення, змінено рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 травня 2012 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_5 право власності на ? частину квартири № 5 у будинку № 124 на вулиці І. Франка у м. Львові. Із такого вбачається, що йдеться про квартиру як обєкт нерухомого майна із технічними характеристиками загальної площі 107 кв.м. та житлової площі - 72,9 кв.м. (згідно технічного паспорта на приватизовану квартиру, складеного Львівським обласним бюро технічної інвентаризації 22.01.1999 р.). Адже суди першої та апеляційної інстанцій не розглядали й, відповідно, не задовольняли позову про визнання права власності на переобладнану чи переплановану квартиру, не визнавализа сторонами у справі права власності на добудову (прибудову) до спірної квартири за рахунок приєднання й реконструкції приміщень у ярусі горища будинку.

Згідно з листом Головного управління архітектури і містобудування Львівської міської ради від 18.11.1999 р. №1610|1553 «Про погодження проекту переобладнання частини горища під житлові приміщення кв. №5 в житловому будинку №124 на вул. І.Франка» гр. ОСОБА_1, було погоджено для будівництва проект переобладнання частини горища під житлові приміщення кв. №5 в житловому будинку №124 на вул. ОСОБА_13, розроблений АХМ «АРХО», яким передбачалося пристосування горищних приміщень, розташованих над існуючою кв. №5 в житловому будинку №124 на вул. ОСОБА_13, під розширення цієї квартири. Відповідно до цього листа, погоджувалися наступні техніко-економічні показники: 1. Будівельний обєм: До реконструкції 536,0 куб.м, Після реконструкції 890,0 куб.м; 2. Кількість поверхів: До реконструкції 1, Після реконструкції 2; 3. Загальна площа: До реконструкції 106,0 кв.м, Після реконструкції 212,5 кв.м; 4. Житлова площа: До реконструкції 66,3 кв.м, Після реконструкції 121,6 кв.м.

01.12.1999 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради було видано ОСОБА_1 Дозвіл за №332/99 на виконання будівельних робіт з розширення квартири №5 у будинку №124 на вул. ОСОБА_13 за рахунок частини горища.

18.01.2000 р. було складено ОСОБА_4 державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом обєкта до експлуатації «Квартира №5 в будинку №124 на вул. Ів. Франка після розширення за рахунок площі горища». Згідно п. 5 цього ОСОБА_4, Загальна площа 212,5 м.кв., Житлова площа 121,6 м.кв. Окрім інших членів комісії, ОСОБА_4 було підписано замовником та організацією, яка здійснювала будівництво «ОСОБА_1 власними силами». ОСОБА_14 був затверджений Наказом Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради за №1610/68-07 від 08.02.2000 р. «Про затвердження акту державної технічної комісії про готовність до експлуатації квартири №5 в будинку №124 на вул. Ів. Франка після розширення за рахунок площі горища».

Національним стандартом №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 28.10.2004 року №1442, передбачено, що приміщення - це частина внутрішнього об'єму будівлі, обмежена будівельними елементами, з можливістю входу і виходу. ОСОБА_14 Національним стандартом приміщення класифіковано на: вбудовані приміщення - приміщення, що є частиною внутрішнього об'єму будівлі; прибудовані приміщення - приміщення, що прибудовані до основної будівлі та мають з нею хоча б одну спільну стіну; вбудовано-прибудовані приміщення - приміщення, частина внутрішнього об'єму яких є частиною внутрішнього об'єму основної будівлі, а інша частина - прибудованою.

Згідно із ч. 4 ст. 357 ЦК України, співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. Відтак, у силу ч. 4 ст. 357 ЦК, зроблена добудова (прибудова) є власністю того із співвласників, який її зробив, тобто приватна власність виникає всередині спільної часткової власності.

Ст. 332 ЦК України передбачено набуття права власності на перероблену річ. Причому обєкт, на який набувається право власності, визначено як нову річ.

Ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ (ч. 1 ст. 332 ЦК України).

22.04.2013 року Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції за ОСОБА_5 було зареєстровано право приватної спільної часткової власності на ? частку квартири АДРЕСА_2 (номер запису про право власності: 888545; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1) на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області, виданого 27.09.2012 року. Технічних характеристик квартири державним реєстратором не вказано. Із відповідної реєстраційної справи, зокрема, картки прийому заяви №2173632, вбачається, що до переліку документів, поданих із заявою, не було долучено технічного паспорту на обєкт нерухомого майна (квартиру).

23.08.2013 року державним реєстратором реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_11 було прийнято рішення про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №5253826 «розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 /спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та встановив, що внесення житлової та загальної площі». Із відповідної реєстраційної справи, зокрема, картки прийому заяви №5253651, слідує, що до переліку документів, поданих із заявою, було долучено технічний паспорт, виданий 20.08.2013 ОКП ЛОР «БТІ та ЕО».

18.12.2013 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 було зареєстровано договір довічного утримання, №5081, укладений між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6, щодо ? частки квартири АДРЕСА_2, загальною площею 213 кв.м та житловою площею 134,8 кв.м. (номер запису про право власності: 3907249; реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 1).

Колегією Державної реєстраційної служби України 11.12.2012 року (Протокол №3) було схвалено Методичні рекомендації стосовно документів, необхідних для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, якими було визначено перелік документів, що подавалися для проведення державної реєстрації прав на новозбудоване або реконструйоване нерухоме майно. П. 1 було визначено перелік документів, що подавалися для проведення державної реєстрації прав на новозбудоване або реконструйоване нерухоме майно, серед них: технічний паспорт на такий обєкт нерухомого майна (не долучений до заяви, зареєстрованої у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2013 за реєстраційним номером 941403, себто до пакету документів, на підставі котрих державним реєстратором ОСОБА_9 було прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №2173239 від 08.05.2013 року); документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта (не долучений до заяв, зареєстрованих у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 22.04.2013 за реєстраційним номером 941403 та 23.08.2013 за реєстраційним номером 2643250). П. 2.1 визначено додаткові до основного пакету документів, зокрема, у разі коли обєкт новозбудованого чи реконструйованого нерухомого майна до реконструкції належав на праві спільної власності, то заявник також подає: - письмову згоду всіх співвласників обєкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції; - якщо розмір відповідних часток у праві спільної власності змінився у звязку з проведенням реконструкції обєкта нерухомого майна, заявник також подає органові державної реєстрації прав письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований обєкт нерухомого майна.

Зазначене було встановлено також «Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.06.2011 р. №703, відповідно до п. 29 котрого, для проведення державної реєстрації права власності на новозбудований чи реконструйований об'єкт нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав технічний паспорт на такий об'єкт, та згідно із п. 46 котрого, для проведення державної реєстрації прав у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник, крім документів, що зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього Порядку, подає органові державної реєстрації прав у тому числі документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта; у разі коли державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться на реконструйований об'єкт нерухомого майна, що до проведення реконструкції належав на праві спільної власності, заявник, крім документів, що зазначені в цьому пункті, подає органові державної реєстрації прав письмову згоду всіх співвласників об'єкта нерухомого майна щодо проведення його реконструкції. Якщо розмір відповідних часток у праві спільної власності змінився у зв'язку з проведенням реконструкції об'єкта нерухомого майна, заявник подає органові державної реєстрації прав письмову заяву співвласників про розподіл часток у спільній власності на реконструйований об'єкт нерухомого майна.

Оскільки, згідно ч. 2 ст. 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію об'єкта нерухомого майна, державна реєстрація прав на такий об'єкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку.

Відповідно до Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 р. №1141, державний реєстратор вносить зміни до записів Державного реєстру прав у разі допущення технічної помилки; зміни відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта цього права, інші речові права та суб'єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав проводиться державним реєстратором за заявою, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін'юст. (п. 38). У разі внесення змін у зв'язку з допущенням технічної помилки державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав такі відомості: 1) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав; 2) підстава для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 3) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 4) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу (п. 39). У разі внесення змін у зв'язку із зміною відомостей про нерухоме майно, право власності та суб'єкта цього права, інші речові права та суб'єкта цих прав, обтяження прав на нерухоме майно та суб'єкта цих прав, що містяться у Державному реєстрі прав, які не пов'язані з проведенням державної реєстрації прав, державний реєстратор вносить до відповідного запису Державного реєстру прав такі відомості: 1) підстава для зміни відомостей: назва документа; дата видачі документа; номер документа; ким виданий (оформлений) документ; додаткові відомості про документ; 2) реєстраційний номер, дата і час реєстрації заяви, на підставі якої вносяться зміни до Державного реєстру прав; 3) підстава для внесення змін до запису: назва рішення; дата формування рішення; індексний номер рішення; 4) прізвище, ім'я та по батькові державного реєстратора; 5) найменування органу державної реєстрації прав або найменування нотаріальної контори, назва нотаріального округу (п. 40). При цьому, згідно з Порядком прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 №3502/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за №1429/20167, технічна помилка - описка, друкарська, граматична, арифметична помилка.

Із реєстраційної справи за рішенням про внесення змін до запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 23.08.2013 року вбачається порушення передбачених зазначеним Порядком (розділом Внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав) приписів.

В силу ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Рішенням Конституційного Суду України від 02.03.2004 року №4-рп/2004 у справі №1-2/2004 за конституційним зверненням ОСОБА_15 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону (справа про права співвласників на допоміжні приміщення багатоквартирних будинків) надано офіційне тлумачення положень ст.ст. 1, 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». У мотивувальній частині цього Рішення зазначається, що допоміжні приміщення, відповідно до пункту 2 статті 10 Закону «Про приватизацію державного житлового фонду», стають об'єктами права спільної власності співвласників багатоквартирного будинку, тобто їх спільним майном, одночасно з приватизацією громадянами квартир, що засвідчується єдиним документом - свідоцтвом про право власності на квартиру. Для підтвердження набутого в такий спосіб права не потребується вчинення будь-яких інших додаткових юридичних дій. Власникам квартир немає необхідності створювати з цією метою об'єднання співвласників багатоквартирного будинку. Набуте громадянами право на квартири державного житлового фонду та належні до них допоміжні приміщення є непорушним (стаття 41 Конституції України, забезпечується державою і захищається судом (стаття 55 Конституції України) /п. 4.2мотивувальної частини зазначеного Рішення/. Відповідно до Конституції України всі суб'єкти права власності рівні перед законом. У багатоквартирних будинках, де не всі квартири приватизовані чи приватизовані повністю, власник (власники) неприватизованих квартир (їх правонаступники) і власники приватизованих квартир багатоквартирного будинку є рівноправними співвласниками допоміжних приміщень. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, в тому числі і з питань улаштування мансард, надбудови поверхів і т.ін. Таким чином, питання щодо згоди власників квартир - співвласників допоміжних приміщень багатоквартирного будинку - на надбудову поверхів, улаштування мансард і т.ін. з використанням при цьому конструктивних елементів будинку, як і на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо), має вирішуватися відповідно до законів про власність та інших законів України, передусім Цивільного кодексу України /п. 4.3 мотивувальної частини зазначеного Рішення/. Відповідно до п. 1 резолютивної частини вказаного рішення КСУ, в аспекті конституційного звернення і конституційного подання положення частини першої статті 1, положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" треба розуміти так: 1.1. Допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладовки, горища, колясочні і т.ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об'єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. 1.2. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. 1.3. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

Згідно мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 09.11.2011 року №14-рп/2011 у справі №1-22/2011 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_16 щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», відповідно до частини другої статті 382 Цивільного кодексу України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку (п. 3 мотивувальної частини зазначеного Рішення). За законодавством України допоміжне приміщення у дво- або багатоквартирному будинку, гуртожитку має своє функціональне призначення, яке полягає у забезпеченні експлуатації будинку та побутового обслуговування його мешканців. Під поняттям "мешканці" треба розуміти власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень будинку, які проживають у будинку і становлять визначене коло суб'єктів, які реалізують право спільної власності на окремий її об'єкт - допоміжні приміщення (п. 4 мотивувальної частини зазначеного Рішення). Відповідно до п. 1 резолютивної частини вказаного рішення КСУ, в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року №2482-XII зі змінами необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Згоди мешканців будинку на приєднання приміщень у ярусі горища не представлено.

Із наведеного вбачається, що проведенням державної реєстрації речових прав на зазначену квартиру після здійсненої реконструкції зміни площі обєкта в результаті приєднання приміщень загального користування було порушено охоронювані законом права й інтереси інших співвласників зазначених приміщень.

Згідно норм ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно норм ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як про те розяснено у п.п. 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 та 216 ЦК суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Вимоги про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину розглядаються у позовному провадженні в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Відповідно до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 р. №18-рп/2004 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес), судовий захист є одним із засобів правової охорони. Конституційним Судом України у Рішенні від 1 грудня 2004 року №18-рп/2004 надано тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Ч. 2 ст. 16 ЦК України встановлюються способи захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Адже спосіб захисту суб'єктивного права встановлює визначений законом порядок забезпечення відновлення (визнання) порушених прав і одночасного правового впливу на порушника з метою відновлення порушеної майнової і немайнової сфери.

Якщо запис у державному реєстрі здійснено внаслідок укладення договору, дійсність якого оспорюється, спосіб захисту прав осіб встановлено п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК за позовом про визнання договору недійсним і скасування запису в державному реєстрі, внесеного за заявою набувача.

Позивачем обрано спосіб, застосування якого має на меті відновити порушене право (відновлення становища, що існувало до порушення права) шляхом скасування внесеного за заявою набувача запису до державного реєстру.

Відтак, зясувавши характер, суть та підстави заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, давши належну правову оцінку зібраним у справі доказам та поясненням сторін у їх сукупност, характер спірних правовідносин сторін (предмет та підстави позову), можливості порушення права позивача та його захисту в обраний ним спосіб; чи існує в зазначеної особи обґрунтований цивільний інтерес до обєкта цивільного права; чи є цивільний інтерес особи порушеним фактом проведення державної реєстрації права власності та в чому відповідне порушення полягає; чи є відновлення становища, що існувало до порушення права, тим правовим способом, що не лише ефективно захистить цивільний інтерес особи (позивача), а й буде адекватним з наслідками скасування права власності для співвідповідачів, - суд приходить до переконання про необхідність задоволення предявлених позивачем вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 16, 57-61, 169, 208, 209-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 18.12.2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований за №5081.

Скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратора - приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 9185958 від 18.12.2013, щодо права приватної спільної часткової власності ОСОБА_6 на ? частку квартири АДРЕСА_1 І. у м. Львові, прийнятого на підставі договору довічного утримання (серія та номер: 5081) від 18.12.2013, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, та вилучити зазначений реєстраційний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

Скасувати рішення (реєстраційний запис) державного реєстратораправ на нерухоме майно ОСОБА_9 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 2173239 від 08.05.2013 стосовно державної реєстрації 22.04.2013 права приватної спільної часткової власності на ? частку квартири АДРЕСА_1 І. у м. Львові за ОСОБА_10 на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 27.09.2012 та вилучити зазначений реєстраційний запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна.

Скасувати рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_11 про внесення змін до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №5253826 від 23.08.2013 року щодо внесення змін до запису про нерухоме майно розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відкритого на обєкт нерухомого майна з реєстраційним номером 1 /спеціального розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про внесення житлової (134,8 кв.м) та загальної (213 кв.м) площі.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 10-ти днів після його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лялюк Є.Д.