Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: Попович О.В., Завгородньої І.М. Коротуна В.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного університету «Львівська політехніка» про виправлення запису у трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги та компенсацію моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду

м. Львова від 23 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до Національного університету «Львівська політехніка» про виправлення запису у трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги та компенсацію моральної шкоди.

На обґрунтування заявлених позовних вимог зазначав, що він з

18 лютого 2008 року працював на посаді доцента кафедри вищої математики у Національному університеті «Львівська політехніка» на період закордонного відрядження без збереження заробітної плати співробітника, а саме до 30 червня 2008 року.

30 червня 2008 року був звільнений з роботи у зв'язку із закінченням строку роботи на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Зазначав, що його звільнення повинно було бути здійснене на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги відповідно до вимог ст. 44 КЗпП України.

Враховуючи зазначене та, з урахуванням поданих уточнень, просив зобов'язати Національний університет «Львівська політехніка» зробити правильний запис у трудовій книжці, вказавши про його звільнення

30 червня 2008 року на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України, зобов'язати відповідача виплатити йому вихідну допомогу у розмірі

1 400 грн, а також санкції передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України у розмірі

4 200 грн, на відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_4 до Національного університету «Львівська політехніка» про виправлення запису у трудовій книжці, стягнення вихідної допомоги та компенсацію моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Львівської області від

26 грудня 2016 року було залишено без руху у зв'язку з невідповідністю апеляційної скарги по формі та змісту вимогам ст. 295 ЦПК України, а також несплатою судового збору в частині стягнення моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду

м. Львова від 23 листопада 2016 року визнано неподаною та повернуто.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами першої і апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року, ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року.

Водночас, при вивченні матеріалів справи встановлено, що рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року в апеляційному порядку не переглядалося, у зв'язку із чим зазначене судове рішення відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 324 ЦПК України не може бути предметом касаційного перегляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року підлягає закриттю.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги в частині оскарження ухвали суду апеляційної інстанції про визнання неподаною та повернення апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга в зазначеній частині підлягає відхиленню з огляду на таке.

Згідно з ч. 3 ст. 332 ЦПК Українисуд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відповідно до положень ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Повертаючи апеляційну скаргу, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 не виконав вимоги ухвали апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року про залишення апеляційної скарги без руху та не усунув недоліки апеляційної скарги.

Даний висновок суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду із апеляційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 листопада 2016 року, ОСОБА_4 не зазначив всіх осіб, які беруть участь у справі, їх місце проживання та місцезнаходження (п. 3 ч. 2 ст. 295 ЦПК України); в чому полягає незаконність або необґрунтованість рішення суду першої інстанції (п. 5 ч. 2 ст. 295 ЦПК України); нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції (п. 6 ч. 2 ст. 295 ЦПК України). Крім того, до апеляційної скарг не додано квитанцію про сплату судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишено без руху та зазначено про необхідність подання належно оформленої апеляційної скарги з копіями відповідно до кількості учасників процесу, а також документу про сплату судового збору протягом п'яти днів з дня отримання ухвали.

10 січня 2016 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_4 про відвід судді апеляційного суду, з підстав винесення останнім незаконної ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, оскільки судовий збір в трудових спорах не стягується.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви про відвід судді.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду

м. Львова від 23 листопада 2016 року визнано неподаною та повернуто.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання апеляційної скарги на рішення суду справляється судовий збір у розмірі 110 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви, скарги.

Згідно з ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільнені позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Враховуючи, що окрім позовних вимог про стягнення вихідної допомоги та зміну запису у трудовій книжці, за якими судовий збір не сплачується, позивачем заявлено вимоги про відшкодування моральної шкоди (вимога майнового характеру), а тому за цю вимогу ОСОБА_4 повинен був сплатити судовий збір відповідно до розмірів ставок судового збору, встановлених ст. 4, ч. 3 ст. 6 вищевказаного Закону

Згідно з ч. 2 ст. 121 ЦПК Україниякщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи, що ОСОБА_4 не було виконано вимоги ухвали апеляційного суду Львівської області від 26 грудня 2016 року, зокрема не подано належним чином оформлену касаційну скаргу з копіями відповідно до кількості учасників процесу та доказу сплати судового збору за вимогу про відшкодування моральної шкоди, правильним є висновок суду апеляційної інстанції про визнання апеляційної скарги ОСОБА_4 неподаною та повернення її заявнику.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала постановлена із дотриманням норм процесуального права, а тому відповідно до ст. 337 ЦПК України касаційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 324, ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від

23 листопада 2016 року закрити.

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 31 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: О.В. Попович

І.М.Завгородня

В.М. Коротун