Справа № 500/74/16-ц
Провадження № 2/500/1043/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючий - суддя Швець В.М.,

при секретарі Борчану О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третіх осіб, без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, служби у справах дітей Ізмаїльської райдержадміністрації, третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіної) Тетяни Іванівни про визнання договору іпотеки недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі: товариство), третіх осіб, без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, служби у справах дітей Ізмаїльської райдержадміністрації (далі: служба у справах дітей), третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіної) Тетяни Іванівни (далі: приватний нотаріус) про визнання договору іпотеки нерухомого майна від 10 червня 2008 року, укладеного між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банком» (далі: банк) та ОСОБА_3, завірений приватним нотаріусом 10 червня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за №1489 (далі: спірний договір), недійсним та зняття заборони відчуження на нерухоме майно, виключення запис з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, виключення з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку, виключення з Державного реєстру іпотек на нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав, дав пояснення, що 10 червня 2008 року ОСОБА_3, які є батьком позивачки, за згодою матері позивачки ОСОБА_6, уклав з банком спірний договір іпотеки, засвідчений приватним нотаріусом, за якім, на забезпечення кредитних зобов'язань по кредитному договору №02-02/13 було передано в іпотеку домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3. 17 грудня 2012 року, між банком та товариством, відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір про відступлення прав вимоги. Внаслідок чого відбулася заміна кредитора, а саме товариство набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №02-02/13 від 10 червня 2008 року позичальником згідно якого є ОСОБА_3 Позивач вважає, що спірний договір укладений з порушенням інтересів неповнолітніх дітей, а саме ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, тому підлягає визнанню судом недійсним. На момент укладення спірного договору, у будинку АДРЕСА_1 фактично проживали разом з батьками неповнолітні: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, які за вказаною адресою продовжуюсь проживати і на даний час. При цьому під час укладання спірного договору, як сторонами договору так і нотаріусом, якій засвідчив відповідний договір іпотеки, не було враховано права дитини та не було отримано дозвіл від служби у справах дітей.

Представник відповідача товариства у судове засідання надав заперечення проти позову, в яких вказав, що на час укладання іпотечного договору позивачка надавала заяву, що обставини, щодо постійного проживання малолітніх дітей за адресою по АДРЕСА_2 з 2007 року на час укладання спірного договору не мають підтвердження, також просив застосувати строк позовної давності, тому що спірний договір укладений у 2008 році, а до суду позивачка звернулася у 2016 році. Також представник відповідача надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.101).

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 надали заяви, в яких позовні вимоги визнали, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.96,97)

Треті особи - приватний нотаріус та служба у справах дітей в судове засідання неодноразово викликалися належним чином, але не з'явилася, що не перешкоджає розгляду справи.

У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що має бути задоволеним виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 10 червня 2008 року ОСОБА_3, які є батьком позивачки, за згодою матері позивачки ОСОБА_6, уклав з банком спірний договір іпотеки, засвідчений приватним нотаріусом, за якім, на забезпечення кредитних зобов'язань по кредитному договору №02-02/13 було передано в іпотеку домоволодіння, розташоване за адресою: АДРЕСА_3. 17 грудня 2012 року, між банком та товариством, відповідно до чинного законодавства України, був укладений Договір про відступлення прав вимоги. Внаслідок чого відбулася заміна кредитора, а саме товариство набуло статусу нового кредитора/стягувача за договором №02-02/13 від 10 червня 2008 року позичальником згідно якого є ОСОБА_3 Ці обставини визнані сторонами, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Згідно до ч.2 ст.177 СК України (в редакції, яка діяла на момент укладання договору іпотеки) встановлено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державної реєстрації. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Ст.16 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікована Постановою Верховної Ради України за № 789-ХІ від 27 лютого 1991 року передбачає, що жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Згідно ч.3 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч.3 ст.17 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Відповідно до ч.3 ст.177 Сімейного кодексу України, батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки і піклування здійснювати наступні операції щодо його майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню, і (або) державній реєстрації, у тому числі договори щодо розділу або обміну житлового будинку, квартири, застави(іпотеки). Таким чином одній з операцій, які не можуть здійснювати батьки або замінюючи їх особи без дозволу органів опіки і піклування, відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ст.17 Закону України «Про охорону дитинства» є укладення договорів, які підлягають нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації. Відповідно ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», визначено, що діти - члени сім'ї власника житлового приміщення - мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником. Відповідно до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника житлового буднику (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири). Згідно ст.176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Зокрема, ст.405 ЦК України, визначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За нормою ч.3 ст.29 ЦК України, місцем мешкання дітей до 14 років є місце мешкання того з батьків, з яким такі діти проживають. А так само в ч.1 ст.29 ЦК вказано, що місцем проживання вважається квартира та інше, де фізична особа постійно, переважно або тимчасово проживає, та має можливість мати декілька місць проживання. Крім того, згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу переміщення і вільний вибір місця мешкання на Україні», реєстрація місця мешкання фізичної особи не може бути підставою обмеження реалізації прав і свобод такої фізичної особи. Ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» встановлено, що держава охороняє і захищає права і інтереси дітей при здійснені операцій щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і інтересів дітей, що охороняються законом, при здійсненні будь яких операцій щодо житлових приміщень. Для здійснення будь яких операцій щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідна попередня згода органів опіки і піклування.

Згідно правовий позиції яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі 757/5273/16-ц, яка, відповідно до ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, вирішуючи категорію справ за позовами в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, обґрунтованими порушенням ст..12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» судам необхідно в кожному конкретному випадку:1) перевіряти на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору ? з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання; 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів; 3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки. Щодо обставин по першому пункту, то згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Відповідно до ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. З листопаду 2007 року і по теперішній час сім'я ОСОБА_3 проживає у будинку по АДРЕСА_9. Це підтверджується актом обстеження будинку від 8 січня 2014 року, довідкою із Бросківської амбулаторії з якою вибачається що ОСОБА_2 перебуває на обліку з 21 січня 2008 року, також у паспорті ОСОБА_3 є штамп про реєстрацію якій свідчить, що із 08 квітня 2008 року він зареєстрований за наступною адресою: АДРЕСА_2, а в особливих відмітках паспорту вказані його неповнолітні діти. У паспорті дружини ОСОБА_3 - ОСОБА_6, є відмітка про зняття її 3 жовтня 2007 року з реєстрації місця проживання АДРЕСА_4 вона була зареєстроване тільки 26 серпня 2008 року, тобто після укладення спірного договору. Отже, в період із листопаду 2007 року по серпень 2008 року, у ОСОБА_6 була відсутня реєстрація місця проживання, а фактично вона проживала за місцем реєстрації свого чоловіка. Також це підтверджується довідкою Бросківської сільської ради Одеської області від 4 грудня 2015 року про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщення (будинку) осіб, за адресою по АДРЕСА_5, згідно якої зареєстровані наступні особі: власник - ОСОБА_3; дружина - ОСОБА_6; син - ОСОБА_7 1992р.н.; син - ОСОБА_4 1996р.н.; донька - ОСОБА_2 2001р.н. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Важливим питанням є факт реєстрації в житловому приміщенні - на момент укладення договору іпотеки. Верховний Суд України ще у своїй ухвалі від 23 липня 2008 року зазначив, що право користування майном члена сім'ї власника житла пов'язано з моментом здійснення реєстрації за місцем проживання особи (рішення № 2270896 в Єдиному державному реєстрі судових рішень). У відповідності до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно з положеннями ч.ч.3,4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Доказів про інше місце проживання позивачки - неповнолітної дитини на момент укладення договору іпотеки, у судовому засіданні надано не було. Щодо добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів, то згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-1024цс16, власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування. При укладанні іпотечного договору між банком із фізичною особою ОСОБА_3, останній не приховував що має неповнолітніх дітей. У заяви - Анкеті позичальника на отримання кредиту, він вказав о наявності в сім'ї неповнолітніх, та їх проживання за адресою іпотечного майна. Банківські працівники також при оформленні кредиту перевіряли громадянські паспорта ОСОБА_3, та його дружини ОСОБА_6, довідку від Бросківської сільської ради про склад сім`ї, і не могли не знати про зареєстрованих дітей у будинку переданому у іпотеку. У Рішенні Конституційного Суду України № 15-рп/2011 від 10 листопада 2011 року (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) зазначено, що держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тобто ОСОБА_3 не знав та і не міг знати, що він не має права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Згідно із правовим висновком ВСУ у справі № 6-1024цс16, - батьки, які під час укладання договору іпотеки не повідомили банк про наявність прав дитини на іпотечне майно, не мають права посилатись на ці права, як на підставу для визнання такого іпотечного договору недійсним. Доказів, які б вказували що іпотекодавець, укладаючи договір іпотеки, надав неправдиві відомості про те, що в спірному будинку неповнолітні діти, у судовому засіданні не надано. Щодо з'ясування, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки то відповідно до ст.3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічну норму містить ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. У відповідності до ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Згідно листа служби у справах дітей від 9 червня 2017 року, службою у справах дітей у червні 2008 року не видавався дозвіл на укладення договору іпотеки між банком і ОСОБА_3, та банк не звертався до служби у справах дітей з проханням надати дозвіл на укладення договору іпотеки. Також згідно листа Ізмаїльської районної державної адміністрації від 18 чеврня 2013 року державному виконавцю Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_8 було відмовлено у надання дозволу на примусове відчуження будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_6, в якому зареєстровані діти. Згідно із ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. У ст.33 цього закону вказане що, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Згідно довідки із реєстру прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 має право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_6. Відомості про інші речові права відсутні. За ОСОБА_6 також немає ніякого зареєстрованого майна. Тобто, укладення іпотечного договору без згоди органу опіки та піклування, та наступне стягнення на предмет іпотеки призвело до фактичного порушення прав і охоронюваних законом інтересів дітей, що згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» неприпустимо.

За таких обставин передача нерухомості в іпотеку відбулася всупереч вимогам статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» без передньої згоди органу опіки та піклування, спірний договір іпотеки не відповідає вимогам статті 203 ЦК України, а тому на підставі статті 215 ЦК України він підлягає визнанню недійсним як такий, що порушує майнові права малолітньої дитини.

Щодо заяви представника відповідача - товариства про застосування строку позовної давності, то вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Відповідно до ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. У разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття. Позивачка ОСОБА_2 є неповнолітньою (ІНФОРМАЦІЯ_2), а тому перебіг строк позовної давності для її вимог ще не почався. До суду вона звернулася на підставі ст.27-1 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, спірний договір - визнанню недійсним, записи в реєстрах та заборони по спірному договору - скасуванню.

Керуючись ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.3,7,176,177 СК України, ст.156 ЖК України, ст.ст.29,203,215,405 ЦК України, ст.ст.10,11,27-1,57-60,209,212-215,360-7 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третіх осіб, без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4, служби у справах дітей Ізмаїльської райдержадміністрації, третьої особи, без самостійних вимог на стороні відповідача приватного нотаріуса Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіної) Тетяни Іванівни про визнання договору іпотеки недійним - задовольнити.

Визнати договір іпотеки нерухомого майна від 10 червня 2008 року, укладений між закритим акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банком» та ОСОБА_3, завірений приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіною) Т.І. 10 червня 2008 року і зареєстрований в реєстрі за №1489, недійсним.

Зняти заборону відчуження на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_7, тип обтяження: заборона на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження:7361075; тип обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження:11820090; виключити запис №7361075 з Єдиного реєстру заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, включеного у зв'язку з укладенням іпотечного договору, завіреного приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіною) Т.І. 10 червня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №1489; виключити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно номер запису про іпотеку:3593309, рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 8454575 від 28.11.2013р., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В.; виключити з Державного реєстру іпотек на нерухоме майно - будинок АДРЕСА_8 реєстраційний номер обтяження:7361154, власником якої є - ОСОБА_3 включену у зв'язку з укладенням іпотечного договору, завіреного приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Веліксар (Ляпустіною) Т.І. 10 червня 2008 року та зареєстрованого в реєстрі за №1488.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М.Швець