Справа № 154/1336/17 Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/1315/17 Категорія: 39 Доповідач: Матвійчук Л. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Матвійчук Л.В.,

суддів - Осіпука В.В., Русинчука М.М.,

з участю секретаря - Лимаря Р.С.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Володимир-Волинської міської ради Волинської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом, за апеляційною скаргою відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 серпня 2017 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно задоволений.

Ухвалено визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Володимир-Волинської міської ради Волинської області про встановлення факту фактичного вступу ОСОБА_11 у володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнання за ОСОБА_3 права власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове рішення, яким первісний позов про визнання права власності на спадкове майно залишити без задоволення, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 28.08.1970 року, згідно рішення виконавочого комітету Володимир-Волинської міської ради депутатів трудящих № 234 від 19.08.1970 року, ОСОБА_12 виділено земельну ділянку по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку. Згідно технічного паспроту на будинковолодіння, виданного Луцьким міжміським бюро технічної інвентаризації 03.08.1981 року, власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, був ОСОБА_12 (а.с. 83-86). Згідно довідки Управління містобудування і архітектури виконавочго комітету Володимир-Волинської міської ради від 29.06.2017 року № 47 АДРЕСА_1 перейменовано на АДРЕСА_1 згідно рішення міської ради від 19.11.1992 року № 339 «Про перейменування окремих вулиць міста» (а.с. 82).

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1(а.с. 6).

Спадкова справа після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_12 не заводилася(а.с. 47, 48)

Після його смерті спадщину за законом на належне йому майно, а саме, на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 прийняла його дружина ОСОБА_9, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак спадкових прав не оформила в передбаченому законом порядку. Дана обставина сторонами не оспорюється.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2, ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після її смерті право на спадкування за законом, як спадкоємці першої черги, мали її діти ОСОБА_11 та ОСОБА_1 (а.с. 32, 75).

Як встановлено з пояснень в судовому засіданні позивача ОСОБА_1, що підтверджується матеріалами справи, на момент смерті матері він проживав та був зареєстрований в спірному будинковолодінні, а після смерті матері вступив в управління та володіння спадковим майном. В нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину звернувся в квітні 2017 року, оскільки вважав, що ним спадщина фактично прийнята. Його брат ОСОБА_11 на момент смерті матері проживав разом зі своєю сім'єю за іншою адресою. Жодних заяв про прийняття спадщини не подавав та будь-яких претензій з приводу спадкового майна не заявляв.

З матеріалів спадкової справи № 141/2017 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 встановлено, що ОСОБА_1 подав до нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері ОСОБА_9, зазначивши про відсутність інших спадкоємців, а державним нотаріусом місце відкриття та факт прийняття спадщини ОСОБА_1 перевірено за будинковою книгою, а саме, прописку ОСОБА_1 з 13.08.1978 року в будинку по АДРЕСА_1 та відсутність запису про зняття з реєстраційного обліку. Інші особи за прийняттям спадищини після смерті ОСОБА_9 не звертались. (а.с. 50-56).

Згідно постанови державного нотаріуса Хоми Ю.М. позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на спадщину за законом відмовлено в зв'язку з відсуністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 61).

Оскільки, спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилась до набрання чинності Цивільного кодексу України, застосуванню підлягають норми законодавства чинного на час відкриття спадщини, а саме Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року).

Зігдно ст. ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

У відповідності до ст.ст. 548 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 цього ж Кодексу передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Таким чином, виходячи з встановлених обставин справи судом та норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, позивач ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_9 шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи позовні вимоги та звертаючись із зустрічним позовом до суду про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на 1/2 частку спадкового майна в порядку спадкування за законом обґрунтовувала свої вимоги тим, що її покійний чоловік ОСОБА_11, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 також прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_9, шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживав у спірному будинку на час та після смерті матері, а тому, вона має право на спадкування ? частини спірного будинковолодіння, як на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_11.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено судом, на час смерті матері ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_2) ОСОБА_11 проживав з сім'єю (дружиною ОСОБА_14 та дітьми ОСОБА_4, ОСОБА_6) за адресою: АДРЕСА_2 де і був зареєстрований з 01.08.1987 року по січень 1997 року (а.с. 134-138). Шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 було розірвано згідно рішення суду від 30.09.1993 року, а реєстрацію розірвання шлюбу між ОСОБА_11 та ОСОБА_14 було вчинено 23.02.1995 року (а.с. 131, 132). 20.05.1995 року ОСОБА_11 уклав шлюб з ОСОБА_3 (а.с. 77) та від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 (а.с. 78-79).

В спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_11 зареєструвався в січні 1997 року, що стверджується копіями будинкових книг.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_11 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 75).

Після смерті його дружина ОСОБА_3 звернулась до Володимир-Волинської державної нотаріальної контори 08.08.2013 року із заявою про прийняття нею спадщини, а саме, житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами та земельної ділянки навколо нього по АДРЕСА_1, зазначивши, що крім неї, спадкоємцем є брат померлого ОСОБА_1 (а.с. 108).

Отже, дослідивши подані сторонами докази у їх сукупності суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_3 не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що її покійний чоловік ОСОБА_11 фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_9 та що ? частина спірного будинковолодіння належала на час смерті (ІНФОРМАЦІЯ_3) ОСОБА_11, а тому у відповідача ОСОБА_3 не виникло права на спадкування цієї частини будинковолодіння, як на спадкове майно після смерті чоловіка ОСОБА_11.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції давши правильну оцінку обставинам справи, встановивши що спадщину після смерті спадкодавця ОСОБА_9 прийняв лише спадкоємець ОСОБА_1, а тому обґрунтовано задовольнив первісний позов та відмовив в задоволенні зустрічного позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не визначився з обсягом спадкового майна, оскільки за даним будинковолодінням присвоєно два окремі особові рахунки з централізованого постачання холодної води та водовідведення та сторони по справі мають різні договори на постачання електроенергії не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до довідки Володимир-Волинського відділення ПАТ «Волиньгаз» від 10.07.2017 року житловий будинок по АДРЕСА_1 був газифікований 02.10.1987 року абонентом ОСОБА_12. Згідно заяви ОСОБА_11 22.01.2002 року було додатково встановлено газовий котел та газовий лічильник у кв. № 1. Станом на 10.07.2017 року за даною адресою відкрито два особові рахунки: ОСОБА_16, АДРЕСА_1, ОСОБА_11, АДРЕСА_1.

Також позивачем ОСОБА_1 не заперечувалась та обставина, що після розірвання шлюбу у вересні 1993 року, його брат ОСОБА_11 почав проживати в спірному житловому будинку. За спільною згодою між ними був встановлений порядок користування цим будинком, пізніше в цей будинок вселилася його друга дружина ОСОБА_3, яка і на даний час проживає в цьому будинку. З 2002 року були відкриті окремі особові рахунки щодо сплати за спожитий газ, електроенергію та централізоване водопостачання. Будь-яких доказів на спростування пояснень позивача, які узгоджуються з наведеними вище письмовими доказами, відповідачем ОСОБА_3 в супереч вимогам ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано.

Даказів того що спірний житловий будинок на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 був розділений на дві окремі квартири, з присвоєнням окремих номерів та поштових адрес та ? частина цього будинку належала ОСОБА_11 матеріали справи не містять.

Таким чином спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилась на цілий житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, який знаходиться по АДРЕСА_1.

Безпідставними є покликання в апеляційній скарзі відповідача ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції не дав жодної правової оцінки показам свідків, оскільки в рішенні суду викладені пояснення допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22 та судом надана ним належна правова оцінка в сукупності з іншими доказами по справі.

Також доводи апеляційної скарги про те, що спадкоємець ОСОБА_11 прийняв спадщину після смерті матері шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є безпідставними, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_9 відкрилася під час дії ЦК УРСР(в редакції 1963 року) та була прийнята спадкоємцем ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК УРСР. При цьому, застосування постійного проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, як спосіб прийняття спадщини для регулювання спадкових відносин можливе лише, якщо спадщина відкрилась після 01 січня 2004 року (вступу в дію ЦК України).

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необгрунтованості рішення суду першої інстанції зводяться до тлумачення особою, яка подала апеляційну скаргу, норм статтей Цивільного Кодексу України(в редакції 2003 року), які регулюють спадкування за законом і які на спірні правовідносини не поширюються.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді