Справа №: 272/172/17
Провадження № 2/272/254/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2017 року

Андрушівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді Чуб І.А.

з участю: секретаря Баскакової Л.В.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Андрушівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, суд,-

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недостовірною інформацію відносно нього, ОСОБА_1, поширену ОСОБА_2 на засіданні Андрушівської міської ради, перед місцевими жителями його округу та в заявах до Андрушівського відділення поліції Бердичівського ВП ГУ НП в Житомирській області а саме: щодо незаконного заволодіння депутатом місцевої ради ОСОБА_1 земельною ділянкою на території Андрушівської автостанції під тимчасову споруду та зобов`язати ОСОБА_2 не пізніше наступного дня від дня набрання рішенням суду законної сили спростувати недостовірну інформацію щодо нього шляхом публічного вибачення в Андрушівській районній газеті "Новини Андрушівщини" такого змісту: "Мною ОСОБА_2 неодноразово було розповсюджено недостовірну інформацію щодо депутата міської ради ОСОБА_1 , за що приношу свої глибокі вибачення та щиро каюсь у своїх діях. Також приношу вибачення жителям міста за те, що вводила їх в оману своїми неправдивими твердженнями щодо депутата Андрушівської міської ради".

Позовні вимоги мотивував наступним, він є депутатом Андрушівської міської ради 7-го скликання. Відповідач постійно розповсюджує відносно нього неправдиву інформацію щодо скоєння кримінального правопорушення, а саме: самовільного захоплення земельної ділянки на території автостанції, що шкодить його репутації та порушує його право на честь, гідність та ділову репутацію. ОСОБА_2 неодноразово писала заяви до Андрушівського відділення поліції щодо самовільного захоплення земельної ділянки та перевищення депутатських повноважень та поширює неправдиву інформацію при масовому скупченні людей, а саме: на зборах місцевих жителів його округу та на сесії Андрушіської міської ради 29 січня 2016 року ОСОБА_2 було зачитано звернення міському голові ОСОБА_4, що підтверджується протоколом 2-го пленарного засідання 3-ї сесії 7-го скликання. Однак позивач ніяких злочинів не вчиняв, в підтвердження цього було проведено перевірку заяв Андрушівським ВП та встановлено відсутність в його діях складу кримінального правопорушення. Негативна інформація, яка була поширена відповідачем не відповідає дійсності, має характер наклепу (тобто поширення завідомо неправдивої інформації, що ганьбить іншу особу), то така інформація не є оціночним судженням та підлягає спростуванню. Вищевказана інформація порушує немайнові права позивача, подібними діями відповідач охарактеризувала його як злочинця, як особу, яка з легкістю порушує закон, як особу, яка не має високих моральних якостей.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав викладених в позові, також пояснив, що він є депутатом міської ради та приватним підприємцем, однак він не має тимчасової споруди для здійснення діяльності, тому ніяких договорів щодо користування земельною діянкою він не укладав та самовільно не займав земельну ділянку. Відповідач безпідставно поширює про нього недостовірну інформацію щодо самовільного незаконного заволодіння земельною ділянкою на сесії міської ради та в заявах до поліції.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала повністю з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с. 25-27), зазначивши, що вона особисто будь-якої інформації відносно позивача не поширювала, а лише як представник територіальної громади міста зачитала на сесії Андрушівської міської ради звернення міському голові ОСОБА_4 жителів територіальної громади м.Андрушівки за підписами багатьох жителів м.Андрушівки. Щодо заяв, поданих по поліції, то працюючи на посаді начальника дільниці КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" до її посадових обовязків входило забезпечувати ефективність використання земельних діянок, які перебувають у користуванні комунального підприємства та в межах компетенції вона мала право повідомляти директору про виявлені недоліки. Тому вона, згідно посадових обов`язків, зверталася до контролюючих органів, в даному випадку до поліції із заявами щодо перевірки факту самовільного зайняття земельної ділянки позивачем. Однак, вказані обставини не можуть бути підставою для задоволення позову. Крім того, заперечувала щодо спростування інформації у газеті "Новини Андрушівщини" та тексту спростування, який своїм змістом також принижує її честь та гідність. Просила відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст. ст. 3, 28).

Разом із цим, Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів та переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57,60 ЦПК України.

Пленум Верховного Суду України в п. 21 постанови від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності,честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», роз'яснив, що при поширенні недостовірної інформації стосовно життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації(далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Європи про право на недоторканість життя.

Зокрема у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі)

У статтях 3,4,6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач ОСОБА_1 є депутатом Андрушівської міської ради 7 скликання (а.с.28), тобто він є публічною особою. Відтак, позивач підлягає ретельному громадському контролю і може зазнавати гострої та сильної громадської критики.

Відповідно до ст.40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.16 постанови №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація конституційного права, передбаченого ст.40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Про зазначене йдеться й у рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).

Судом встановлено, згідно матеріалів ЄО № 166 від 25.01.2016 року, № 190 від. 29.01.2016 року, № 282 від 12.02.2016 року встановлено, що 25.01.2016 року до Андрушівського відділення поліції БВП ГУ НП В Житомирській області була подана заява директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" щодо притягнення до відповідальності громадян, які незаконно здійснюють підприємницьку діяльність та щоденно самовільно займають частину земельної ділянки, яка знаходиться в постійному користуванні підприємства; 29.01.2016 року надійшла заява ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з приводу оголошення звернення громади ОСОБА_2, заяви, поданої до поліції директором КП АМР "АНДРУШІВКАБЛАГОУСТРІЙ" ОСОБА_7; 12.02.2016 року до Андрушівського ВП надійшло звернення голови обласної ради ОСОБА_8, відповідно до якого до неї звернулася гр.. ОСОБА_2, яка повідомила про порушення майнових інтересів територіальної громади м.Андрушівка у звязку з ухиленням місцевих підприємців від укладення договорів про надання послуг для здійснення торгівельної діяльності, самовільне зайняття земельної ділянки, внаслідок чого бюджет недоотримує кошти (а.с. 65-98).

Під час перевірки вищевказаних заяв працівниками поліції складено Висновок за результатами розгляду звернення по заявам КП ОСОБА_9, депутатів Андрушівської міської ради, та по заяві голови Житомирської обласної ради ОСОБА_8 (а.с. 63-64). При цьому, у даному документі відсутні будь-які висновки щодо заяв ОСОБА_2 про незаконне заволодіння депутатом місцевої ради ОСОБА_1 земельною ділянкою.

В ході судового розгляду позивачем не надано суду доказів, що відповідач подавала до поліції заяву про самовільне захоплення ним земельної ділянки на території Андрушівської автостанції під тимчасову споруду.

Також судом встановлено, що відповідач, як член територіальної громади, 29.01.2016 року на 2-му пленарному засіданні 3-ї сесії 7- го скликання Андрушівської міської ради ОСОБА_2 зачитала звернення від жителів територіальної громади міста щодо самовільного зайняття земельної ділянки для здійснення торгівельної діяльності в районі автостанції, що підтверджується протоколом та копією звернення міському голові ОСОБА_4 (а.с.6-11, 74-80), не маючи на меті поширення завідомо неправдивої інформації, вказане звернення було адресоване міському голові та викликане наміром захистити інтереси територіальної громади та виконати свій громадський обов'язок. Свідок ОСОБА_10 також підтвердила суду, що підписувала звернення як представник територіальної громади до міського голови щодо несплати підприємцями коштів за здійснення торгівельної діяльності на території міста в районі автостанції, яке надавала для підпису ОСОБА_2, та повністю підтримує вказане звернення. Також оголошення звернення ОСОБА_2 на сесії підтвердили суду свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_4. Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 пояснили, що їм нічого невідомо з приводу звернення та заяв до поліції. ОСОБА_12 вказала, що бачила та знає, що ОСОБА_13 здійснює підприємницьку діяльність з фотопослуг. ОСОБА_11 пояснив, що працюючи на посаді інспектора з благустрою, на виконання обов`язків здійснював перевірку підприємців щодо законності здійснення торгівельної діяльності, позивач жодних документів не надавав та будь які документи підписувати відмовлявся.

Суд не бере до уваги пояснення свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про те, що їм відомо, що заяв ОСОБА_2 до поліції щодо незаконного заволодіння ОСОБА_1 земельної ділянки на території автостанції було мінімум три, так як вказані обставини підтверджуються не показами свідків, а письмовими доказами: відповідними заявами, зверненнями.

У п. 18 вищезазначеної Постанови №1 від 27.02.2009 року вказано, що згідно з положеннями ст. 277 ЦК України і ст. 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем не доведено факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, тому підстав для визнання недостовірною викладеної у зверненні та заявах до поліції інформації та її спростування немає.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Андрушівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_14