Провадження номер 2/741/468/17
Єдиний унікальний номер 741/1073/17
РІШЕННЯ

іменем України

17 серпня 2017 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з Герасимчук Н.Ю.,

позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Носівського районного суду Чернігівської області з позовною заявою до Макіївської об'єднаної територіальної громади в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що житловий будинок по АДРЕСА_1 відносився до типу колгоспного двору. На момент ліквідації колгоспних дворів у вищевказаному будинку проживала та була зареєстрована мати позивача ОСОБА_3. Після ліквідації колгоспних дворів вона не отримала свідоцтва та не зареєструвала права власності на вищевказаний будинок. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказаний житловий будинок. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину вона прийняла, спадкова справа відкрита в Носівській районній ДНК. Нотаріус відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право спадщину за законом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Саме тому позивач звернулася до суду та просила судовим рішенням визнати за нею право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у змісті позову, просила їх задовольнити.

Представник відповідача, Макіївської ОТГ в особі Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області, у судове засідання не з'явився. Сільський голова направив до суду заяву, у якій визнав позовні вимоги та просив справу розглянути без участі представника відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що житловий будинок АДРЕСА_2 відносився до типу колгоспного двору, станом на 15 квітня 1991 року в ньому проживала та була зареєстрована ОСОБА_3, що підтверджується довідками Макіївської сільської ради Носівського району Чернігівської області № 728 та №729 від 03 червня 2017 року (а. с. 13, 14).

У п. 6 Постанови № 20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» Пленум ВСУ роз'яснює, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, тобто ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до пп. «а» п. 6 вищезазначеної постанови, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Отже, ОСОБА_3 як члену ліквідованого колгоспного двору належав житловий будинок АДРЕСА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 42).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

За життя ОСОБА_3 заповіту не складала, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) (а. с. 55-56).

Отже, спадкоємство після смерті ОСОБА_3 здійснюється за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

ОСОБА_2 є дочкою померлої ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а. с. 7), копією свідоцтва про шлюб (а. с. 8), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 9), копією витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а. с. 10). А, отже, вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Із копії спадкової справи №550/2005 убачається, що позивач прийняла спадщину після смерті ОСОБА_3, отримала свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай). Інші спадкоємці відсутні (а. с. 50-53).

У судовому засіданні встановлено, що спадкодавець після ліквідації колгоспних дворів офіційно не оформила та не зареєструвала право власності на будинок АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою КП «Носівське БТІ» №144 від 11 липня 2017 року (а. с. 11).

У судовому засіданні встановлено, що позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок, що підтверджується постановою державного нотаріуса Носівської районної ДНК ОСОБА_4 про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1105/02-31 від 14 липня 2017 року (а. с. 15).

Матеріали справи підтверджують, що на будинок АДРЕСА_1 виготовлена технічна документація (а. с. 16-18).

Згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість житлового будинку становить 63902 грн. (а. с. 19-43).

Згідно з ч. 2 ст. 318 ЦК України усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Відповідно до статті 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом.

Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Ураховуючи встановлені обставини та вищенаведені правові норми, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 174, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, як спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований у АДРЕСА_1 який складається з власне житлового будинку «А», веранди «а», сараю «Б», сараю «б», літньої кухні «В», погреба «П», огорожі №1, воріт з хвірткою №2, загальною площею 50,5 кв. м житловою площею 22,4 кв. м ринковою вартістю 63902 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий