Справа № 366/1608/17
Провадження № 2/366/346/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 липня 2017 року Іванківський районний суд Київської області у складі головуючої судді Слободян Н.П., (секретар судового засідання Мартовицька Н.Є.), з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідачки, розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Іванків цивільну справу за позовом органу опіки і піклування при Поліській РДА Київської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2017 року орган опіки та піклування при Поліській РДА Київської області звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідачка є біологічною матір'ю малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 Зареєстрована і проживає в АДРЕСА_1. Відомості про батька дитини у свідоцтві про її народження записані зі слів матері.

Питання про позбавлення відповідачки батьківських прав ставиться у зв'язку з тим, що вона разом з дитиною не проживає, матеріальної допомоги на її утримання не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків . 14.11.2016 року приблизно о 12 год. 35 хв. за адресою АДРЕСА_1 малолітню дитину було відібрано у матері і направлено до Київського обласного центру соціально-психілогічної реабілітації с. Копилів Макарівського району, а матері надано термін на виправлення.

Сім'я ОСОБА_3 з липня 2015 року перебуває на обліку як сім'я, що опинилась у складних життєвих обставинах. Численні обстеження та проведення постійних профілактичних бесід, попереджень, не дали жодного результату: відповідачка продовжує зловживати спиртним, вести аморальний спосіб життя, неналежно виконувати свої батьківські обов'язки. У сім'ї відповідачки звичним стало насильство у сім'ї, від якого страждала малолітня ОСОБА_2. Відповідачка за місцем проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, не працює, не бере участі в громадському житті, умисно нехтує своїми батьківськими обов'язками, долею дитини не цікавилась, проживає в антисанітарних умовах, належним доглядом і вихованням дитини не займалася.

Тобто, відповідач протягом тривалого часу не цікавиться станом здоров'я дитини, не приймає участі у її фізичному та духовному вихованні, не піклувалася про неї, не виявляла інтересу до її внутрішнього світу, злісно і умисно ухиляючись від виконання своїх батьківських обов'язків, свідомо знехтувала ними, повністю самоусунулася від їх виконання, чим порушили права та законні інтереси дитини, тому орган опіки і піклування вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав, давши можливість дитині зростати та виховуватись в люблячій сім'ї.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала із підстав, викладених у позові.

Відповідачка позовних вимог не визнала, зазначила, що влаштувалася на роботу, дитину відвідує, просила відмовити в задоволенні позову.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_4 надала покази про те, що відповідачка проживала у цивільному шлюбі з її сином, а малолітня ОСОБА_2 - її внучка. Відповідачка з дитиною прийшла до неї в гості, в с. Вовчків, бо приїхав із заробітків син, вона (свідок) йшла із дитиною до магазину, як приїхали і забрали дитину. Дитина була доглянута і нагодована. Відповідачка роботяща, має освіту повара, але їй не запропонували роботу по спеціальності. Інна іноді випиває, але вона не п'яниця, яку з неї зробили. До дитини в центр їздила і вона (свідок), і відповідачка, і сестра відповідачки. Дитина там погано почувається, двічі була в лікарні, в неї там забрали золоті прикраси, зробили злиденною. Дитина просилася додому. Вона мала корову, тримала спеціально, щоб дитині були свіжі молочні продукти. Вона (свідок) зверталася зі скаргою в Адміністрацію Президента з приводу відібрання дитини ще до того, як справа прийшла в суд. Вважає, що відповідачку не слід позбавляти батьківських прав, оскільки вона може виконувати свої батьківські обов'язки, а служби нехай контролюють.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надала покази про те, що є селищним головою смт. Красятичі. ОСОБА_3 проживає в с. Дубова з мамою та братом. Восени 2016 року, коли відповідачка була у свекрухи, дитину вилучили. Було вже холодно, а дитина не доглянута, мала під оком синець. Відразу, як забрали дитину, в поведінці відповідачки були позитивні зрушення, але не надовго. Нормальних умов для проживання дитини відповідачка не має. В актах про обстеження не зазначено, що дитину підгодовують сторонні.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 надала покази про те, що проживає по сусідству з ОСОБА_3. Відповідачка є нормальною матір'ю. Дитина їсти не просила і брудна не ходила. Інна за дитиною гарно доглядала.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом:

ІНФОРМАЦІЯ_1 року у відповідачки народилась дитина - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії НОМЕР_1 від 10.01.2013 року. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч.1 ст. 135 СК України, що підтверджено витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 СК України від 23.08.2016 року.

Згідно з довідкою Красятицької селищної ради Поліського району Київської області № 140 від 10.05.2017 року відповідачка зареєстрована в АДРЕСА_2, проживає у будинку своєї матері, власного житла і земельної ділянки не має.

В актах обстеження матеріально-побутових умов сім'ї відповідачки від 25.11.2016 року, 10.05.2017 року, які є ідентичними, зазначено, крім того, «ОСОБА_3, проживає разом з матір'ю пенсіонеркою та молодшим братом, власного житла не має. На даний час ніде не працює, перебуває на обліку у Іванківському центрі зайнятості». Висновок комісії від 25.11.2016 року «на момент обстеження умови проживання сім'ї задовільні», а від 10.05.2017 року «на момент обстеження умови проживання сім'ї незадовільні». При цьому чому зроблено саме такі висновки у актах не зазначено.

Як вбачається з характеристики від 10.05.2017 року, Красятицькою селищною радою відповідачка характеризується вкрай негативно.

Із висновку служби у справах дітей та сім'ї Поліської районної державної адміністрації Київської області від 17.05.2017 року слідує, 14.11.2016 року малолітня дитина була відібрана у матері (відповідачки) у зв'язку з ухиленням від виконання батьківських обов'язків, оскільки дитина фактично залишилась без батьківського піклування. Керуючись ст. 164 ч.1 СК України орган опіки і піклування при Поліській РДА прийшов до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо її малолітньої дитини з метою її соціального захисту та забезпечення державних гарантій на виховання та розвиток, відповідно до європейських стандартів ратифікованих державною.

Згідно з актом про негайне відібрання дитини у батьків 14.11.2016 року представником служби у справах дітей ОСОБА_1, представником органу внутрішніх справ ОСОБА_7, представником закладу охорони здоров'я ОСОБА_8 представником органу опіки і піклування Вовчківською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_9 о 12:35 здійснено негайне відібрання дитини - ОСОБА_2 у матері - ОСОБА_3.

15.11.2016 року о 14 год. дитину з Поліської ЦРЛ прийняли до центру Київського обласного центру соціально-психілогічної реабілітації дітей, що в с. Копилів Макарівського району Київської області, що підтверджується відповідним актом.

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 05.07.2017 року умови проживання у ОСОБА_3 незадовільні (в будинку неприємний запах, вхідні двері напіввирвані, дивани занедбані протоптані, вікна не провітрюються, бо забиті поліетиленом), для виховання та розвитку дитини умови відсутні (відсутня розвивально-пізнавальна література, окреме місце для занять дитини), профілактичні бесіди виправляють ситуацію лише на кілька днів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини,її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити отримання дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Забороняється будь-які види експлуатації батькам своєї дитини . Забороняється фізичне покарання дитини батьками, а також застосування інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено , що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Позиція, що дитина може бути розлучена із матір'ю у виняткових випадках , також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 08 грудня 2008 року № 39948/06 у справі « Савіни проти України» .

Зокрема, у рішенні зазначено про те, що хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин . Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, а саме - держава - відповідач, повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини. Крім того, українські судові органи не здійснили аналіз щодо того, якою мірою стверджувана незадовільність виховання дітей зумовлювала саме непоправна нездатність заявників забезпечувати належну опіку і піклування, а не їхні фінансові труднощі та об'єктивний стан фрустрації, що можна було виправити за допомогою цільової фінансової та соціальної допомоги й ефективного консультування .

Наведене Рішення Європейського Суду з прав людини засвідчує обов'язок судових органів під час розгляду та вирішення справ щодо встановлення державної опіки над дітьми, враховувати саме добросовісність виконання батьківських обов'язків та оцінювати пропорційність застосованих заходів та тієї цілі, задля яких застосовуються ці заходи, що є одним із основних фундаторів концепції «найкращих інтересів дитини» при реалізації матеріально-правових норм.

Окреслений принцип зумовлює необхідність пошуків з метою встановлення допустимої межі втручання держави в сімейне життя задля забезпечення належних умов виховання та розвитку дитини, що створить підґрунтя при вирішенні справ щодо позбавлення батьківських прав, встановлення місця проживання дитини, опіки й піклування, участі одного з батьків у вихованні дитини.

Виходячи з викладеного, позивач у судовому засіданні має, з урахуванням вищевказаних положень норм матеріального права та практики Європейського Суду з прав людини, довести наявність виключних обставин, які б викликали крайню необхідність розлучення малолітньої дитини з матір'ю, надати належні докази ухилення відповідачки від виховання, матеріального забезпечення дитини.

Відповідно до акту про негайне відібрання дитини у батьків 14.11.2016 року представником служби у справах дітей ОСОБА_1, представником органу внутрішніх справ ОСОБА_7, представником закладу охорони здоров'я ОСОБА_8 представником органу опіки і піклування Вовчківською сільською радою в особі сільського голови ОСОБА_9 о 12:35 здійснено негайне відібрання дитини - ОСОБА_2 у матері - ОСОБА_3. При цьому у акті зазначено, що відібрання здійснено з причин виникнення безпосередньої загрози життю або здоров'ю дитини, згідно вимог п. 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою КМУ від 24.09.2008 року № 866.

Відповідно до ст. 31 Постанови Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, яким затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, тимчасове влаштування дитини, яка залишилася без батьківського піклування, у тому числі дитини, розлученої із сім'єю, проводять у межах компетенції служба у справах дітей та уповноважений орган Національної поліції за місцем виявлення дитини, і, тимчасово, така дитини може бути влаштована у сім'ю громадян України, притулок для дітей служби у справах дітей, центр соціально-психологічної реабілітації дітей, соціально-реабілітаційний центр, будинок дитини, навчальний або іншій дитячий заклад (крім дитячого будинку та загально-освітньої школи-інтернату для дітей сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування). Відповідно до вимог Порядку ведеться журнал обліку, повідомлень про дітей , які залишились без батьківського піклування, складається Акт про факт передачі дитини, Акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, тощо .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 СК України у випадках, при безпосередній загрозі для життя і здоров'я дитини, орган опіки і піклування має право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому випадку орган опіки і піклування зобов'язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Проте, з таким позовом протягом встановленого строку орган опіки і піклування не звернувся, подавши позов про позбавлення батьківських прав 26.05.2017 року (більш як через півроку після вилучення дитини). Викликає сумнів і законність вилучення дитини та поміщення до центру соціально-психологічної реабілітації дітей, оскільки саме рішення про відібрання дитини органом опіки і піклування суду не надано.Оскільки підставою для негайного відібрання дитини у батьків є випадки, при яких залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання, докази існування такої небезпеки мають бути однозначними та беззаперечними.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про соціальні послуги» визначені види соціальних послуги та форми їх надання.

Основними формами надання соціальних послуг є матеріальна допомога та соціальне обслуговування. Матеріальна допомога надається особам, що знаходяться у складній життєвій ситуації у вигляді грошової або натуральної допомоги, продуктів харчування, засобів санітарії і особистої гігієни, засобів догляду за дітьми, одягу, взуття та інших предметів першої необхідності, палива, а також технічних і допоміжних засобів реабілітації.

Незважаючи на те, що сім'я ОСОБА_3 перебуває на обліку, як сім'я, що опинилась в складних життєвих обставинах у зв'язку із невиконанням батьківських обов'язків відносно своїх дітей, у судовому засіданні представник позивача, як і сільський голова, підтвердили, що цій сім'ї надавалися лише соціальні послуги у вигляді «бесід» і «проведення роз'яснювальної роботи». Будь-якої реальної допомоги (фінансової, натуральної, придбання їжі, одягу для дитини, санітарно-гігієнічних засобів тощо), за її наявної потреби , позивач сім'ї не надавав.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Як експлуатацію дитини слід розглядати залучення її до непосильної праці, до заняття проституцією, злочинною діяльністю або примушування до жебракування.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них.

Відповідно до ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться з дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім'ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав, необхідно впевнитися не лише в невиконанні матір'ю, батьком обов'язків по їх вихованню, а також встановити, що мати, батько ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов'язки.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, позивач не надав суду безсумнівних доказів, які свідчать про ухилення відповідачки від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, вживання до неї заходів реагування. Крім того, не доведено, що незадовільність виховання дитини зумовлювала саме непоправна нездатність відповідачки забезпечувати належну опіку і піклування, а не її фінансові труднощі та об'єктивний стан фрустрації, що можна було виправити за допомогою цільової фінансової та соціальної допомоги й ефективного консультування, належного виконання з боку органів опіки та піклування своїх обов'язків щодо надання допомоги, соціальних послуг сім'ї ОСОБА_3, допомоги у вихованні дитини, а відтак суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити.

Проте, суд вважає за доцільне зазначити, що позивач, як орган опіки і піклування, має виконати свій обов'язок щодо подачі до суду позову про відібрання дитини, визначений у ст. 170 СК України, оскільки такий факт мав місце, а законодавець передбачив, що після негайного відібрання дитини, яке здійснене органом опіки і піклування без рішення суду, обов'язком цього органу є звернення до суду в семиденний строк.

Хоча суд, під час розгляду справи за позовом про позбавлення батьківських прав відповідачки, прийшов до висновку про відмову у його задоволенні, проте є доцільним вирішення у передбаченому законом порядку питання відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, що на даний час залишається актуальним, оскільки, як вбачається з наданої позивачем до суду психолого-педагогічної характеристики на вихованку Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, не рекомендовано повернення дівчинки у біологічну сім'ю, оскільки під час контакту матері і дитини емоційного зв'язку не виявлено. В процесі бесід з ОСОБА_2 встановлено, що бажання повернутися до матері відсутнє.

На підставі наведеного, керуючись ст. 1, 3, 15, 57-60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову органу опіки і піклування при Поліській РДА Київської області в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд Київської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У випадку подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, з дня розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.П. Слободян