Справа №766/1538/17
Пров. №2/766/5412/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.10.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.,

секретар Кована В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири №26 по проспекту 200-річчя Херсона, буд. 36, корп. 3 в м. Херсоні.

В обґрунтування позову зазначено, що сторони перебували в шлюбі з 27.07.2012 року. За час перебування у шлюбі подружжям придбано квартиру №26, корп. 3, буд. №36 по просп. 200 річчя Херсона в м. Херсоні. З січня 2016 року сторони разом не проживають, шлюб носить формальний характер. Згоди про поділ майна набутого за час шлюбу між сторонами не досягнуто.

Позивач в судове засідання не з'явилась, подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача подала заяву, в якій проти задоволення позову не заперечувала, просила розглянути справу без її участі та участі відповідача.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

За положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 27.07.2012 року.

Під час перебування у шлюбі 14.02.2014 року ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно отримав у власність квартиру №26 у буд. 36, корп. 3 по проспекту 200-річчя Херсона у м. Херсоні.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, яке подружжя придбало у шлюбі, належить дружині й чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав через поважну причину (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, тобто ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, відповідно до зазначеної статті воно вважається таким, що належить подружжю.

Згідно роз'яснень, наданих в п.п. 24 та 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є квартира та комплекс будівель та споруд; 2) з'ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно вимог ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У ст. 372 ЦК України зазначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пленум Верховного Суду України в постанові №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту) незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Суд дійшов висновку, що оскільки майно набуто сторонами під час перебування в шлюбі, не відноситься до переліку яке є приватною власністю чоловіка або дружини, воно є спільною сумісною власністю подружжя і частки кожного з них є рівними. Ні домовленістю, чи шлюбним договором не було визначено інший порядок поділу майна подружжя. Крім того, представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі.

Таким чином, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поділ майна, обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, оцінюючи докази в їх сукупності, керуючись ст.57, 61, 70, 71 СК України, ст.ст. 365, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовні вимоги задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири №26 у буд. 36, корп. 3 по проспекту 200-річчя Херсона у м. Херсоні, загальною площею 47,7 кв. м., житловою площею 23 кв. м.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_3