Справа 237/4260/17
Номер провадження 2/237/2113/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.11.17 м. Курахове

Марїнський районний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Медведського М.Д.

при секретарі Шавкун Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Регіональна Товарна Біржа «Время» про визнання договору купівлі-продажу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Марїнського районного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_2, третя особа: Регіональна Товарна Біржа «Время» про визнання договору купівлі-продажу. В обґрунтування позову зазначив наступне. 18.08.1998 року Регіональною Товарною Біржою «Время» в особі уповноваженої ОСОБА_3 був посвідчений біржовий контракт № 237 за адресою: с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області, вул. Октябрьська, буд. 204. Згідно вказаного біржового контракту ОСОБА_2, яка діє від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, продала, а ОСОБА_5 придбала домобудівництво № 204 по вул. Октябрьській в с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області, жилий будинок житловою площею 25,5 кв.м та слідуючи господарчі споруди та побудови: коридор, літня кухня, сарай, сарай, погреб, вбиральня, коридор, сарай, огорожа. Цей будинок належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину. Продаж вчинено за 2000 грн., які продавець одержав від покупця до підпису цього договору. 31.05.2017 року мати відповідача ОСОБА_5 померла. 19.06.2017 року він звернувся до Марїнської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 05.10.2017 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на жилий будинок по вул. Октябрьська, буд. 204 в с. Максимільянівка Марїнського району Донецької області у звязку з тим, що біржовий контракт не був нотаріально посвідчений. Відповідно до п. 62 Інстуркції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів: договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі, за наявності відмітки на ньому про реєстрацію відповідних прав, тощо. Згідно з переліком правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності на обєкти нерухомого майна (додаток до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно), затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року в редакції від 19 травня 2005 року, до правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація права власності, відносяться Договори, за якими відповідно до законодавства передбачається перехід права власності, зокрема купівлі-продажу, міни, дарування, довічного утримання, лізингу, предметом яких є нерухоме майно, про припинення права на аліменти для дитини у звязку з передачею права власності на нерухоме майно, договори про задоволення вимог іпотеко держателя, договори про виділ у натурі частки нерухомого майна, про поділ нерухомого майна, що є в спільній частковій чи спільній сумісній власності. Тому, посилання нотаріуса на обовязкове нотаріальне посвідчення договорів відчуження у зазначеному пункті відсутнє. Вказаний вище біржовий контракт 07.12.1998 року був зареєстрований в Марїнському бюро технічної інвентаризації, де було видане Реєстраційне посвідчення на право особистої власності на цей будинок та записано в реєстрову книгу за р. № 678. Таким чином, вважає, що зазначений біржовий контракт на купівлю-продаж будинку є правовстановлюючим документом на будинок, згідно з яким його померла мати була власницею спірного будинку.

Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, з позовними вимогами позивача не згодна, бо вважає, що не має до них жодних відносин.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Згідно ст. 47 ЦК УРСР (в редакції, що діяв станом на 18.08.1998 року) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Згідно п. 13 Пленуму Верховного суду України № 6 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК (435-15). Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Суд зауважує, що зміст ст. 47 ЦК УРСР (в редакції, що діяв станом на 18.08.1998 року) є змістовно тотожнім ст. 220 ЦК України, тому суд вправі опиратися на позицію Пленуму ВСУ, в тому числі, в питанні застосування ст. 47 ЦК УРСР (в редакції, що діяв станом на 18.08.1998 року).

З матеріалів справи вбачається, що сторони Біржового контракту № 237, який позивач просить визнати дійсним, не ухилялись від нотаріального посвідчення, адже жодних посилань в позовній заяві про ухилення від нотаріального посвідчення будь-ким не мається, так само позивачем не додано жодного доказу на ухиляння будь-якої компетентної особи від нотаріального посвідчення зазначеної біржової угоди.

Додатково позивачем в позові зазначається, що вказаний біржовий контракт був зареєстрований в Марїнському бюро технічної інвентаризації, де було видане Реєстраційне посвідчення на право особистої власності на цей будинок, із внесенням запису в реєстрову книгу за реєстровим номером № 678, що також підтверджується відповідною відміткою на самій біржовій угоді, що, в свою чергу свідчить про повне виконання вказаного біржового контракту та набуття покупцем права власності на придбану нерухомість, що взагалі свідчить про відсутність будь-якого спору між сторонами такого контракту. Більше того, позивач взагалі не є стороною біржового контракту № 237 від 18 серпня 1998 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги про визнання дійсним біржового контракту № 237 посвідченого 18 серпня 1998 року Регіональною товарною біржею «Время», що укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст. 3, 7, 82, 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Регіональна Товарна Біржа «Время» про визнання договору купівлі-продажу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Марїнський районний суд протягом десяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.Д.Медведський

Дата документу 20.11.2017