Справа № 487/6189/16-ц
Провадження № 2/487/494/17
РІШЕННЯ
Іменем України

30.06.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі Єлишевій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених державних коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених державних коштів у розмірі 42193, 55 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що відповідач перебувала на обліку в управління соціальних виплат і компенсацій як дотримувач адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, відповідно до п. 2 Порядку надання щомісячної адресної допомоги, затвердженого постановою КМУ від 01.10.20-14 року №505. Відповідно до заяви відповідача про призначення їй адресної допомоги від 13.01.2015 року та відповідних довідок, ОСОБА_1 було призначено допомогу переміщеним особам на проживання на сім`ю з 13.01.2015 р. по 12.07.2015 р., з 13.07.2015 р. по 12.01.2016 р. та з 14.01.2016 р. по 12.07.2016 р. в сумі 2400 грн. щомісячно, а всього в сумі 42193, 55 грн. В результаті перевірки права на допомогу було виявлено, що ОСОБА_1 має у своєму володінні квартиру, яка розташована в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, а саме АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим виникла переплата державних коштів по виплаті допомоги. ОСОБА_1 була особисто повідомлена про утворення переплати державних коштів, суму яку потрібно повернути та термін її повернення, але кошти не повернула.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному, просив про задоволення позову.

В судовому засіданні відповідач позовні вимоги не визнала просила в задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що у зв`язку з тимчасовою окупацією території АР Крим вона разом з чоловіком та двома малолітніми дітьми були вимушені переїхати до м. Миколаєва. 13.01.2015 року її сім`ю було взято на облік як внутрішньо переміщених осіб та вона як уповноважений представник сім`ї, була оформлена та отримувала у позивача щомісячну адресну допомогу для покриття витрат на проживання за період з 13.01.2015 року по 12.07.2016 року щомісячно розмірі 2400 грн. Дійсно у 2005 році її батьки скористалися правом на приватизацію кв. АДРЕСА_2 , не повідомивши її про це. У вказаній квартирі зареєстровані та проживають її мати і батько, брат з дружиною та донькою . Тому наявні у її власності ? частка вказаної квартири становить лише 8,8 кв.м. та не може вважатися житловим приміщенням придатним для проживання її разом з родиною та створення належних умов для дітей, а вона з чоловіком зобов`язані створити та створили на теперішній час в м. Миколаєві належні умови для проживання, навчання, відпочину дітей. Крім того, 09.12.2016 року на підставі договору дарування вона подарували ОСОБА_2 ? частку квартири АДРЕСА_2 . При цьому, будучі військовослужбовцем, разом зі своєю військовою частиною за наказом командира вона прибула та приступила до виконання своїх обов`язків саме в м. Миколаєві, у зв`язку з чим вона не має можливості разом з родиною мешкати у м. Павлограді.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази в сукупності, суд приходить до наступного:

В судовому засіданні встановлено, що відповідач військовослужбовець ОСОБА_1 є особою, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України та регіонів проведення антитерористичної операції, зі своєю родиною чоловіком ОСОБА_3 , та двома малолітніми дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прибула та приступила до виконання службових обов`язків в м. Миколаїв.
У зв`язку з цим, 13.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради з заявою про призначення щомісячної допомоги, переміщеним особам на проживання в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, згідно постанови КМУ від 01.10.2014 року № 505 «Порядок надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг» (далі Порядок).
Пунктом 2 Порядку «Про надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які стоять на обліку в структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням і виплачується по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж шість місяців.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 13.01.2015 року, Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради призначило ОСОБА_1 допомогу на проживання, як переміщеної особі на склад сім`ї чоловіка ОСОБА_3 , дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 2400 грн. щомісячно до 12.07.2015 року, з яких ОСОБА_1 у розмірі 442 грн. як працюючої, ОСОБА_6 непрацездатна дитина до 18 років у розмірі 884 грн., ОСОБА_7 непрацездатна дитина до 18 років у розмірі 884 грн., ОСОБА_3 працездатний у розмірі 442 грн. , з урахуванням обмеження розміру допомоги.
В подальшому рішеннями Управління соціальних виплат і компенсацій Заводського району департамент праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради від 12.08.2015 року і від 21.01.2016 року ОСОБА_1 , яка не працездатної, яка доглядає дитину до 3-х років, призначалась допомога на проживання, як переміщеної особі, на склад сім`ї, за періоди з 13.07.2015 р. по 12.01.2016 р. та з 14.01.2016 р. по 12.07.2016 р. в сумі 2400 грн. щомісячно, з урахуванням обмеження розміру допомоги.
Всього, за вказаний період, ОСОБА_1 було виплачено адресної допомоги внутрішньо переміщеної особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 42193,55 грн.

Відповідно дост. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб».
Згідно ч. 1ст. 9 зазначеного Закону внутрішньо переміщена особа має право, зокрема на: сприяння органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права у пошуку та возз`єднанні членів сімей, які втратили зв`язок внаслідок внутрішнього переміщення; безпечні умови життя і здоров`я; створення належних умов для її постійного чи тимчасового проживання; забезпечення органами державної виконавчої влади, органами місцевого самоврядування та суб`єктами приватного права можливості безоплатного тимчасового проживання (за умови оплати особою вартості комунальних послуг) протягом шести місяців з моменту взяття на облік внутрішньо переміщеної особи; для багатодітних сімей, інвалідів, осіб похилого віку цей термін може бути продовжено.
Відповідно до п. 10 Порядку, уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Лише у червні 2016 року в порядку контролю справа ОСОБА_1 була перевірена позивачем у відповідності з п.10 Порядку.
В ході перевірки за інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №61296276 від 13.06.2016 року, стало відомо, що відповідачу ОСОБА_8 належить на праві власності ? частка квартири АДРЕСА_2 , на під ставі свідоцтва про право власності на житло, виданого відділом обліку та розподілу житлової площі виконавчого комітету Павлоградської міської ради 30.08.2005 року №3237 та зареєстровано у КП Павлоградське МБТІ від 08.09.2005 року номер запису №410.

У відповідності з п.6 Порядку, грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення.
Згідно п.12 Порядку виплата допомоги припиняється у випадку виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.
Посилаючись на те, що ОСОБА_1 не повідомила позивача про те, що у її власності перебуває ? частка квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим виникла переплата грошової допомоги у розмірі 42193, 55 грн., позивач просив суд стягнути з відповідача вказану переплату.

Проте, з вказаними вимогами позивача неможливо погодитись виходячи з наступного:

Так, згідно ордера на житлове приміщення батьку відповідача ОСОБА_9 на склад сім`ї дружина ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_10 і син ОСОБА_11 була виділена для проживання квартира АДРЕСА_2 . В подальшому, вказана вище квартира була приватизована на усіх зареєстрованих та проживаючих членів сім`ї, тому числі неповнолітню ОСОБА_10 , та видано свідоцтва про право власності на житло від 30.08.2005 року.

Вказана квартира знаходиться у спільної сумісної власності співвласників, частки співвласників в натурі не виділені, загальна площа квартири 53.1 кв.м., житлова площа 35,2 кв.м.

Згідно акту про проживання, в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають батьки відповідача ОСОБА_9 , ОСОБА_2 , брат ОСОБА_11 разом з дружиною ОСОБА_12 та їхньою дочкою ОСОБА_13 , 2013 року народження.

Відповідно до вимог чинного житлового законодавства норма житлової площі на одну особу встановлена в розмірі 13,65 кв.м.

Наявна у власності ОСОБА_1 ? частка вказаної квартири становить 8,8 кв.м. та не може вважатися житловим приміщенням придатним для проживання її разом з родиною.

Крім того, згідно договору дарування від 09.12.2016 року, ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 ,. а остання прийняла в дар, ? частку квартири АДРЕСА_2 .

Отже, з 09.12.2016 року у ОСОБА_1 право власності на частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, відсутнє.
Крім того, судом встановлено, що у 25.08.2007 року відповідач зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який був військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 з 2006 року, проходив військову службу та постійно проживав у м. Севастополі Автономної Республіки Крим та переїхала проживати до чоловіка.

З 29.02.2009 року відповідач також є військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 з військовим званням старший солдат механік-волій групи регламенту та ремонту авіаційного обладнання техніко-експлуатаційної частини, проходила військову службу та постійно проживала у м. Севастополі Автономної Республіки Крим.

Після тимчасової окупації території України - Автономної Республіки Крим, відповідач з родиною, була переміщена у серпні 2014 року саме до м. Миколаєва, де продовжує свою військову службу, згідно витягу з наказу військової частини НОМЕР_1 №121 від 28.08.2014 року.

Відповідач разом з родиною в АДРЕСА_3 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_4 .

Крім того, відповідач має на утриманні двох малолітніх умов, яким відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» та чинного сімейного законодавства, зобов`язана створити та створила на теперішній час в м. Миколаєві належні умови для проживання, навчання, відпочину дітей, у зв`язку з чим скористалась своїм правом на отримання адресної допомоги.

Таким чином, відповідач будучи військовослужбовцем з числа внутрішньо переміщених осіб, дійсно на момент подачі заяви про отримання адресної допомоги, як переміщеної особі з тимчасово окупованої території, мала у власності частку житлового приміщення (квартири), але не користувалась вказаної житловою площею, оскільки вказане приміщення не придатне для проживання її разом з родиною, в розумінні п. 6 Порядку, оскільки належна їй частка у власності становить 8,8 кв.м. житлової плащі, крім того, військова частина, в якій відповідач разом з чоловіком проходять військову службу, знаходиться в м. Миколаєві, де у відповідача та членів її сім`ї немає у власності ніякого житлового приміщення, тому для створення належних умов для проживання, зокрема малолітнім дітям, отримувала необхідну та визначену чинним законодавством України допомогу на покриття витрат для проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

Крім того, позивач при призначенні відповідачу грошової допомоги та в подальшому при ухваленні рішень про продовження виплати відповідної грошової допомоги, жодного разу не перевірив надані ОСОБА_1 відомості та в період з січня 2015 року по липень 2016 року виплатив державні кошти у розмірі 42193,55 грн., та лише у червні 2016 року справа ОСОБА_1 була перевірена позивачем.
Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є не обґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
В задоволенні позову Департаменту праці та соціального захисту населення Миколаївської міської ради до ОСОБА_1 про повернення надміру виплачених державних коштів відмовити.
Рішення суду набирає законної сили через 10 днів з моменту його проголошення та може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, передбачений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина