Справа № 645/109/16-ц
Провадження № 4-с/645/42/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Фрунзенський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого Горпинич О.В.,

секретарі судового засідання Денісенко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові в залі суду скаргу Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» на дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк», в особі свого представника звернулися до суду зі скаргою, якою просили скасувати повідомлення державного виконавця Немишлянського районного відділу державної виконавчої служби м. Харкова ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 28.08.2017 року, зобовязати Немишлянський районний відділ державної виконавчої служби м. Харкова прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави з ОСОБА_2 для погашення заборгованості в сумі 131 408,70 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк». В обґрунтування скарги зазначалося, що 20.07.2017 року ПАТ «Ідея Банк» предявив для примусового виконання до Немишлянського районного ВДВС м. Харкова виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави з ОСОБА_2 для погашення заборгованості в сумі 131408,70 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк». 28.08.2017 року державним виконавцем Комар Г.В. винесено повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, оскільки виконавчий документ не містить застосування заходів примусового виконання рішення суду, та надає право стягувачу самостійно реалізувати предмет застави. Банк зазначав, що вважають повідомлення державного виконавця про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання незаконним та таким, що грубо порушує інтереси банку як стягувача.

На підставі викладеного до суду було подано відповідну скаргу.

До судового засідання представник ПАТ «Ідея Банк» не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

В судовому засіданні присутня державний виконавець міжрайонного ВДВС по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 заперечувала проти задоволення скарги, посилаючись на те, що відповідно до вимог виконавчого листа необхідно звернути стягнення на предмет застави, при цьому надати ПАТ «Ідея Банк» усі права та повноваження для відчуження транспортного засобу. Таким чином, ПАТ «Ідея Банк» має всі повноваження для реалізації предмета застави. Тобто не зрозуміло, які дії необхідно провести державному виконавцю в межах даного виконавчого документа. Виконавчий лист не містить заходів примусового виконання.

Суд, вислухавши державного виконавця Комар Г.В., всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо дослідивши матеріали скарги, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, матеріали цивільної справи № 645/109/16-ц, прийшов до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 і ч. 3 ст. 129 Конституції України, судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України, а обов'язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства. Обов'язковий характер судового рішення, постановленого іменем держави, підкреслює авторитет судової влади і сприяє утворенню в Україні режиму законності. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Важко уявити, що ст. 6, докладно описуючи надані сторонам процесуальні гарантії - справедливий, відкритий і швидкий розгляд, залишила реалізацію судових рішень без захисту.

Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії сторонам на справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відсутність гарантії виконання судового рішення в розумінні ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачені гарантії надані сторонам - справедливий, відкритий і швидкий розгляд.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Однак це право було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов'язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним, на шкоду будь-якій стороні. Важко уявити собі ситуацію, якби пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надано сторонам у спорі, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як положення, що лише гарантує право на звернення до суду та проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуації, несумісної з принципом верховенства права, який Високі Договірні Сторони зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

В Рішенні Європейського суду з прав людини від 29 червня 2004 року по справі «Войтенко проти України» (п.39) наголошено про те, що «ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок».

Отже, виконання судового рішення має розглядатися як невід'ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (справа «Горнсбі проти Греції»).

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У відповідності до рішення Конституційного Суду України № 16-рп/2009 від 30.06.2009 року - судові рішення є обов'язковими для виконання на всій території України, обов'язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб'єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх в добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження» та Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року №512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 2 квітня 2012 р. за № 489/20802.

Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України «Судовий контроль за ви конанням судових рішень».

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як передбачено ст. 385 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.

Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

У пункті 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» розяснено, що відповідно до статті 385 ЦПК України скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк, а при оскарженні постанови про відкладення провадження виконавчих дій - у триденний строк, які обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Частиною 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.

Оскаржуване повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання було винесено 28.08.2017 року, а скарга на нього надійшла до суду 11.09.2017 року, тобто в межах строку звернення до суду за захистом порушеного права, передбаченого ч. 5 ст. 74 ЗУ «Про виконавче провадження».

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 року задоволені позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» та в рахунок погашення кредитних зобовязань на користь ПАТ «Ідея Банк» за кредитним договором № 910.12901 звернуто стягнення на предмет застави автомобіль ОСОБА_3, 2011 року випуску, шляхом продажу зазначеного автомобіля ПАТ «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надано ПАТ «Ідея Банк» усі пава та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати)виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля, тощо). Рішенням судової колегії судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області від 15 травня 2017 року рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 12 грудня 2016 року змінено та абзац другий резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: в рахунок стягнення заборгованості, що складається станом на 08 червня 2015 року за кредитним договором № 910.12901, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1), в сумі 131408,70 грн. звернути стягнення на предмет застави, а саме автомобіль СНЕVROLET АVЕО, 2011 року випуску, колір чорний, номер шасі (кузова, рами) КL1SF69YEBB279720 шляхом продажу зазначеного автомобіля Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» будь-якій третій особі покупцю від імені власника, для чого надати Публічному акціонерному товариству «Ідея Банк» усі права та повноваження на відчуження транспортного засобу, в тому числі, але не виключно: проводити всі необхідні дії в органах ДАІ МВС України та всіх інших державних та недержавних органах/установах (отримувати дублікати документів на транспортний засіб, отримувати/виготовляти ключі/їх дублікати, отримувати відомості про транспортний засіб/особу-власника, які повязані з продажем автомобіля тощо). В іншій частини рішення залишено без змін.

Рішення набрало законної сили та видано виконавчий лист.

28.08.2017 року головним державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_1 розглянуто заяву щодо примусового виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого 21.06.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова та у звязку з тим, що виконавчий документ не містить застосування заходів примусового виконання рішення суду, а натомість надає права стягувачу самостійно реалізувати предмет застави, на підставі п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», повернуто виконавчий документ без прийняття до виконання.

Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України Про виконавче провадження виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобовязаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як передбачено ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; виконавчих написів нотаріусів; посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; рішень (постанов) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень.

Згідно з п. 7 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, якщо виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З досліджених у судовому засіданні доказів судом встановлено, що 21.06.2017 року Фрунзенським районним судом м. Харкова було видано виконавчий лист № 645/109/16-ц.

Виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, судом не визнавався.

Як передбачено статтею 369 ЦПК України, виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України "Про виконавче провадження". Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд розглядає заяву в десятиденний строк у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити стягнення за виконавчим листом, а також витребувати виконавчий лист. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

У інформаційному листі «Про практику розгляду судами процесуальних питань, повязаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року, було розяснено, що процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема:

видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню);

коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню;

видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі виконавчого листа;

помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване;

видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі винайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката;

предявлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на предявлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону від 02.06.2016 № 1404-VIII є закінчення виконавчого провадження.

Головним державним виконавцем Комар Г.В. заперечень та доказів щодо того, що вищевказаний виконавчий лист, визнавався таким, що не підлягає виконанню не надано, матеріали справи таких документів також не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються курєром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення

Отже, аналізуючи вищезазначені положення нормативних актів та встановлені в судовому засіданні обставини, що головним державним виконавцем Комар Г.В. було безпідставно відмовлено у відкритті виконавчого провадження, що є недопустимим з огляду на ч. 5 ст. 124 Конституції України, у звязку з чим повідомлення про повернення виконавчого листа без прийняття до виконання підлягає скасуванню.

Разом з тим, Закон України «Про виконавче провадження» надає повноваження саме відповідній посадовій особі державної виконавчої служби державному виконавцю повноваження виносити процесуальні рішення у виконавчому провадженні, в тому числі виносити постанови про відкриття виконавчого провадження, в звязку з чим, суд не вправі покладати на державного виконавця зобовязання виносити зазначені процесуальні рішення.

Зазначений висновок узгоджується з позицією, яка викладена у п. 8 Постанови Вищого спеціалізованого суду «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

А також, слід зазначити, що права державного виконавця, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» є дискреційними та не можуть тлумачитись як безумовні обовязки, а суд не вправі зобовязувати посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження», можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою державної виконавчої служби.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги в частині зобовязання Немишлянський районний відділ державної виконавчої служби м. Харкова прийняти до примусового виконання виконавчий лист № 645/109/16-ц, виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова від 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави з ОСОБА_2 для погашення заборгованості в сумі 131 408,70 грн. на користь ПАТ «Ідея Банк».

Але, відповідно до ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи, тому суд вважає необхідним зобовязати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 здійснити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», направлені на виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 в сумі 131408,70 грн..

Керуючись ст.ст.10, 60, 208-210, 383-388 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати повідомлення державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання від 28.08.2017 року.

Зобовязати державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_1 здійснити дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», направлені на виконання виконавчого листа № 645/109/16-ц, виданого Фрунзенським районним судом м. Харкова 21.06.2017 року про звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 в сумі 131408,70 грн..

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Харківської області протягом пяти днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -