Справа №481/145/17 14.11.2017 14.11.2017
Провадження №22-ц/784/2138/17
Справа №481/145/17
Провадження №22-ц/784/2138/17 Головуючий першої інстанції: Вжещ С.І.
Категорія 5 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
РІ Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Кушнірової Т.Б. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Лептугою С.С.

за участі представника позивачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про повернення земельної ділянки,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про повернення земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог позивачка вказувала, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2012 р. задоволені її позовні вимоги до ОСОБА_6, а саме: договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, укладений між нею (позивачкою) та ОСОБА_6, зареєстрований 27 листопада 1998 р. Південною товарною біржею м. Миколаєва за № 9465, визнано недійсним; державний акт на право приватної власності на землю серії 1-МК № 042576, виданий 19 квітня 2000 р. на імя ОСОБА_6 щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 24.72 га в межах території Вільнозапорізької сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, визнано частково недійсним; визнано за позивачкою право власності на земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 0086689 від 27 серпня 1998 р. на підставі рішення виконкому Вільнозапорізької сільської ради від 27 серпня 1998 р. за № 45 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 24; стягнено на користь позивачки моральну шкоду в сумі 10000 грн.; розподілено судові витрати. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 грудня 2012 р. рішення Новобузького районного суду Миколаївської області в частині визнання за позивачкою права власності на земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 0086689 від 27 серпня 1998 р. на підставі рішення виконкому Вільнозапорізької сільської ради від 27 серпня 1998 р. за № 45 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 24, та в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; зменшена сума судових витрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2013 р. касаційні скарги ОСОБА_6 та ОСОБА_3 залишені без задоволення, а зазначені судові рішення без змін.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд поновити строк позовної давності та ухвалити рішення, яким застосувати вимоги ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР, а саме - у звязку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки зобовязати відповідачку повернути позивачці земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Ухвалою Новобузького районного суду Миколаївської області від 27 квітня 2017 р. відповідачку ОСОБА_6, яка померла 05 жовтня 2013 р., замінено на її правонаступників ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивачка в судове засідання не зявилась.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_7 позов підтримав, просив його задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявились.

Представник відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_8 в судовому засіданні позов не визнав, заперечуючи з підстав пропуску позивачкою строку позовної давності без поважної причини.

Рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2017 р. позовні вимоги залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі позивачка вказує, що рішення суду є незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права й просить його скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що рішенням Новобузького районного суду Миколаївської області від 17 жовтня 2012 р. задоволені позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6: договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, зареєстрований 27 листопада 1998 р. Південною товарною біржею м. Миколаєва за № 9465 визнано недійсним; державний акт на право приватної власності на землю серії 1-МК № 042576, виданий 19 квітня 2000 р. на імя ОСОБА_6 щодо передачі їй у власність земельної ділянки площею 24.72 га в межах території Вільнозапорізької сільської ради, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 60, визнано частково недійсним; визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належала їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 0086689 від 27 серпня 1998 р. на підставі рішення виконкому Вільнозапорізької сільської ради від 27 серпня 1998 р. за № 45 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 24; стягнено на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 10000 гривень; проведено розподіл судових витрат. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки дійсним відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 19 грудня 2012 р. рішення Новобузького районного суду Миколаївської області в частині визнання за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 0086689 від 27 серпня 1998 р. на підставі рішення виконкому Вільнозапорізької сільської ради від 27 серпня 1998 р. за № 45 та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю № 24, та в частині стягнення моральної шкоди скасовано та ухвалено рішення про відмову в задоволенні позовних вимог; зменшена сума судових витрат. В іншій частині позов залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 серпня 2013 р. касаційні скарги ОСОБА_6І та ОСОБА_3 залишені без задоволення.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 48 ЦК УРСР 1963 р., який був чинним на час укладання договору купівлі-продажу земельної ділянки 27 серпня 1998 р., по недійсній угоді кожна з сторін зобовязана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути все одержане в натурі , відшкодувати її вартість у грошах , якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Проаналізувавши наведені обставини спору та вимоги закону, суд, виходячи з того, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, зареєстрований 27 листопада 1998 р. Південною товарною біржею м. Миколаєва за № 9465, в судовому порядку визнано недійсним, позовні вимоги про зобовязання повернути земельну ділянку площею 8.24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, є обґрунтованими.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що для цього є передбачені ч. 4 ст. 267 ЦК України підстави, оскільки позивачкою пропущено визначений законом строк для звернення до суду, а представником відповідача подано заяву про застосування спливу позовної давності.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 213 ЦПК України).

Таким вимогам рішення суду не відповідає.

Позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду ( ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в заінтересованої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вирішуючи спір, суд не встановив, коли ОСОБА_3 дізналася про порушення свого права, і не встановив початку перебігу позовної давності.

Як встановлено судами при вирішення цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу земельної ділянки, державного акту на право приватної власності не землю недійсними, визнання права власності на земельну ділянку, відшкодування моральної шкоди і за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 27 листопада 1998 р., ОСОБА_3 не підписувала, про його існування дізналася у березні 2011 р. Вказаний договір укладено без дотримання нотаріальної форми, яка є обовязковою для угод відчуження земельної ділянки, тобто за своїми ознаками цей договір є нікчемним (його недійсність прямо випливає із закону).

Ці обставини в силу положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України є встановленими і не підлягають доказуванню в даній справі.

Таким чином, про порушення свого права ОСОБА_3 стало відомо у березні 2011 р. і саме з цього часу має визначатися перебіг позовної давності для захисту її порушених прав.

В силу положень ч. 2 ст. 164 ЦК України позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимог, право на яку має позивач.

У червні 2011 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання цього договору недійсним, що свідчить про переривання позовної давності за вимогами про застосування наслідків недійсної угоди та про те, що позовна давність почалася для цих вимог заново (ч. 3 ст. 264 ЦК України).

Згідно із ч. 4 ст. 258 ЦК України, яка діяла на березень 2011 р., до вимог про застосування наслідків нікчемного правочину застосовується позовна давність у десять років.

За такого, звернувшись з позовом про застосування наслідків правочину, який за своїми ознаками є нікчемним, 13 лютого 2017 р., позивачка не пропустила визначений ч. 4 ст. 258 ЦК України строк звернення до суду із такими вимогами.

З урахуванням викладеного суд помилково дійшов висновку про пропуск ОСОБА_3 позовної давності та безпідставно відмовив у звязку із цим у позові, тому в силу положень п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, рішення суду необхідно скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову.

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, через задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та її апеляційної скарги підлягають поверненню понесені нею судові витрати.

Так, заявлена позивачкою вимога про застосування наслідків недійсного правочину є вимогою майнового характеру і в силу положень ст. 80 ЦПК України ціна такого позову складається з вартості майна, про повернення якого виник спір.

Згідно наданого позивачем витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 30) грошова оцінка спірної земельної становить 95 171 грн. 39 коп.

З урахуванням визначеної підпунктом 1 пункту 1 ч. 2 Закону України «Про судовий збір» ставки справляння судового збору позивач при зверненні до суду з позовною заявою мала сплатити 951 грн. 71 коп. судового збору, але сплатила 1264 грн. 640 грн., та двічі по 312 грн. (а.с. 1, 27, 28), тому з відповідачів у звязку із задоволенням позову слід стягнути в рівних частках на користь позивача 951 грн. 71 коп.

Також у звязку із задоволенням апеляційної скарги також з відповідачів слід стягнути 1 004 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, а всього - 1 998 грн. 59 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новобузького районного суду Миколаївської області від 29 серпня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину задовольнити.

Повернути у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 8.24 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області, що належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-МК № 0086689 від 27 серпня 1998 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Вільнозапорізької сільської ради Новобузького району Миколаївської області від 27 серпня 1998 року № 45, та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за № 24.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 по 999 (девятсот девяносто девять) грн. 30 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Т.Б. Кушнірова

ОСОБА_9