Справа № 355/809/17
Провадження № 2/355/461/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Баришівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Єременко В.В.

при секретарі Котенко Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Баришівка Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач по справі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням виконавчого комітету Яблунівської сільської ради Баришівського району Київської області №43 від 29.07.2004 року позивачу (дошлюбне прізвище ОСОБА_1 було виділено в гуртожитку три кімнати з подальшою приватизацією по АДРЕСА_4. Даний факт підтверджується ордером на житлове приміщення №19 від 03.11.2009 року на сім,ю із трьох осіб, а саме на позивача та її дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Було виділено три кімнати загальною площею 23 кв.м. Після реєстрації шлюбу між позивачем та відповідачем, останній був зареєстрований в квартирі.

21.10.2014 року відповідно до рішення Баришівського районного суду, Київської області (справа №355/1654/14ц) шлюб між сторонами було розірвано. Ще до розірвання шлюбу, починаючи з квітня 2014 року відповідач перестав проживати в квартирі, забравши всі свої речі та передав ключі від квартири позивачу.

Підставами звернення позивача до суду на її переконання є: порушення її права як наймача квартири на приватизацію, так як для здійснення приватизації потрібна згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири.

В зв,язку з тим, що відповідач не проживає в квартирі більше 4-х років, проживає в іншому місці, не несе витрати з комунальних послуг, використовує приміщення не за призначенням, а вона, як позивач не створює йому перешкоди в користуванні квартирою, то просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному об'єм та просила суд визнати її колишнього чоловіка ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1. Окрім того зазначила, що в 2015 році вона вже зверталась до суду з аналогічним позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 і суд відмовив їй в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував проти заявленого позову та пояснив суду, що позивач ОСОБА_1 чинить йому перешкоди в проживанні в квартирі. Вона викинула його речі і документи та не допускає до квартири. Однак частина його речей залишилася в квартирі. Він вимушений проживати в сараї без яких-небудь засобів для існування і про це відомо позивачу, сільському голові та жителям села Яблуневе. Іншого якогось житла у нього немає. В Рівненській області, Сарненському районі в селі Карасін є батьківський будинок, який належить на даний час брату відповідача. ОСОБА_2 також надав суду ксерокопію посвідчення, серія НОМЕР_1 про те, що він отримує соціальну допомогу, як інвалід 111-і групи довічно, у якого відсутня кінцівка ноги. У позивача на даний час є інший чоловік, а відповідач зайвий.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_3, пояснив суду, що відповідач ОСОБА_7 не проживає в спірній квартирі більше 4-х років, і що у нього в селі Яблуневе є інше житло.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги: ОСОБА_4 пояснила суду, що відповідач по справі ОСОБА_2 не проживає в спірній квартирі більше 4-х років, і що вони віддали йому його речі, а коли проживав з ними то дебоширив.

Свідок ОСОБА_8, який працює сільським головою Яблунівської сільської ради пояснив суду, що інваліда 111-і групи ОСОБА_2 не можна викинути на вулицю, хоч і разом проживати їм неможна. Житло, в якому проживає позивачка ОСОБА_1 з членами своєї сім,ї не приватизоване і там зареєстрований відповідач. В минулому році позивач пропонувала купити відповідачу кімнату, але він чомусь відмовився.

Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що раніше вона працювала на посаді сільського голови Яблунівської сільської ради і знає сторони по справі, те що між позивачем та відповідачем відбуваються сварки. Будинок АДРЕСА_1 раніше мав статус гуртожитку, а потім був переведений в житловий будинок, де жильцям надавались квартири.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що знає сторони по справі. Відповідач ОСОБА_2 говорив свідку, що позивачка хоче виписати його з квартири, не допускає в квартиру та знущається з нього, поламала йому ногу і він тепер без ноги, є інвалідом. ОСОБА_2 одружився з нею, виховував її двох малолітніх дітей, зробив ремонт в квартирі і зараз їй не потрібний. Вона навіть забила двері в той сарай, в якому ОСОБА_2 проживав.

Свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він відповідача ОСОБА_2 на даний час приютив у себе вдома, дає йому їжу. Його - інваліда позивачка хоче викинути з помешкання, яке він фактично зробив своїми руками.

Свідок ОСОБА_12 пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 - це її колишній зять, який не проживає з її дочкою більше чотирьох років. Він конфліктує з ОСОБА_1, не дає їй гроші та вживає спиртні напої.

Свідок ОСОБА_13 пояснив суду, що він на протязі двох останніх років по вихідних днях з міста Києва приїздить до позивачки. У нього в м. Києві є 3-х кімнатна квартира і він має своїх трьох дітей.

Суд, допитавши сторони по справі, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає заявлений позовне обґрунтованим і таким, що не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що два роки тому позивач ОСОБА_1 вже зверталась до суду з аналогічним позовом та отримала відмову суду в задоволенні позову, однак в даній поданій до суду позовній заяві про це взагалі не згадує.

Позивач по справі булаодружена з відповідачем, який є зареєстрованим в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1. Дана квартира не приватизована.

Встановлені судом в судовому засіданні обставини та досліджені документи не свідчать на користь позивача і не дають суду підстави для задоволення позову, так як із пояснень не зацікавлених свідків видно, що позивач чинить відповідачу перешкоди в користуванні спірною квартирою. Іншого житла у відповідача немає, а проживання в сараї, який позивач вважає житлом, суперечить основному Закону держави - Конституції України та іншим нормативно- правовим актам. Факт проживання в сараї відповідача ОСОБА_2- інваліда третьої групи підтверджується актом обстеження від 20.07.2017 року, складений депутатом Яблунівської сільської ради, Баришівського району Київської області Кожушко Т.А. за участю свідків.

Сторони розлучилися 21 жовтня 2014 року (справа №355/1654/14ц, провадження №2/355/611/14) і не проживають разом в АДРЕСА_1, а саме в квартирі не проживає відповідач ОСОБА_2, якого до квартири не допускає ОСОБА_1

Вимоги, які зазначила позивач в позовній заяві, не відповідають встановленим в судовому засіданні доказам в тому числі актам обстеження побутових умов проживання.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із практики Верховного Суду України про розгляд даних спорів та з того, що не проживання відповідача у квартирі викликане розлученням позивача з відповідачем та їх неприязними відносинами. Суд вважає, що причина, по якій позивач хоче позбавити відповідача права користування квартирою є не поважною, не гуманною і про це заявляв в судовому засіданні сільський голова Яблунвіської сільської ради ОСОБА_8, так як порушується право інваліда ОСОБА_2 на володіння, користування та розпорядження квартирою. Окрім того, в судовому засіданні добуті докази, які свідчать про перешкоджання позивачем відповідачу користуватися квартирою №3 в будинку №23 по вул. Шевченка в с. Яблуневе, Баришівського району, Київської області. Відповідач в суді заявив про наявність його речей в цій квартирі. В судовому засіданні доведено, що відповідач фактично проживає в селі Яблуневе за іншою адресою в сараї.

Встановлене судом підтверджується:

-актом обстеження житлово-побутових умов від 20.07.2017 року, складеного депутатом Яблунівської сільської ради, Баришівського району, Київської області Кожушко Т.А. про те, що ОСОБА_2 проживає в сараї;

-довідкою №321 від 12.07.2017 року, виданою Яблунівською сільською радою, Баришівського району, Київської області про кількість зареєстрованих осіб в квартирі АДРЕСА_2;

- ксерокопію посвідчення, серія НОМЕР_1 про те, що ОСОБА_2 отримує соціальну допомогу, як інвалід 111-і групи довічно;

-ксерокеопією рішення Баришівського районного суду Київської області про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 21 жовтня 2014 року (справа №355/1654/14ц, провадження №2/355/611/14);

-іншими матеріалами справи.

Відповідно до вимог ст. 116 ЖК України, якщо наймач, член його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Таким чином, відповідач по справі ОСОБА_2 вибув з квартири на інше місце проживання (сарай) не добровільно, а вимоги позивача, які викладені в позовній заяві являються не обгрунтованими та не базуються на законі.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 16.01.2012 року, номер рішення 21355282 в справі номер 6-57цс11, «у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред,явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісновідсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою». У вказаній вище Постанові також зазначено, що «вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства».

В силу ст .7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заявиособи, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користуванняжитловим приміщенням.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, ст.ст. 64, 71, 72, 116 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Баришівський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Баришівського

районного суду В. М. Єременко