Справа № 482/1815/17
Провадження № 2/482/762/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Демінської О.І., з участю секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

24.10.2017 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі щомісячно в розмірі 3000 грн. до повноліття дитини.

В обгрунтування позову зазначила, що з 04.03.1995 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, в якому мають неповнолітню дитину: сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син перебуває на її утриманні, у матеріальному забезпеченні якого відповідач, що офіційно не працевлаштований, регулярної участі не приймає

У судове засідання позивач не зявилася, надала до суду заяву, відповідно якій позовні вимоги підтримала, справу просила слухати за її відсутності, про згоду на розгляд справи в заочному порядку не повідомила.

Відповідач у судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомив. Про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України: за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем проживання.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Вивчивши доводи позовної заяви і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності зі статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а статті 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, 04.03.1995 року було укладено шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, після реєстрації шлюбу подружжю присвоєно прізвище ОСОБА_2 (свідоцтво про шлюб І-ОЛ № 259018, видане Вільхівською сільською радою Ульяновського району Кіровоградської області.)

Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом про народження дитини 1-ФП№165044, виданим 05.08.2004 р. ВДАЦС Новоодеського РУЮ Миколаївської області.

Подружжя ОСОБА_3 не проживає разом. Участі в утриманні неповнолітнього сина відповідач не приймає

Оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що відповідач, який є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1зобов'язаний до його утримання, а тому позов підлягає задоволенню частково.

Так, за главою 15 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 180 СК України , батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Оскільки позивачкою заявлено про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання їхніх спільних дітей у твердій грошовій сумі, суд вважає за необхідне стягнути їх саме у вказаний спосіб.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 184 СК України встановлено, що суд, за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та підлягає індексації відповідно до закону.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд, враховуючи, що позивач не надала суду належні та допустимі докази про заробіток відповідача, відповідно до якого він має можливість сплачувати позивачу аліменти в заявленому нею розмірі, суд вважає, що відповідач має можливість і повинен сплачувати аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі, однак, у розмірі, меншому, ніж той, про який просить позивач, оскільки наявність доходу відповідача в розмірі, який би дозволив стягнути з нього аліменти в сумі 3000 грн., про що просить позивач, суду не надано.

Оскільки, відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обовязку по утриманню дитини, чим порушує її права, з метою захисту майнових прав малолітньої дитини, з нього необхідно стягувати аліменти на користь позивача в твердій грошовій сумі, в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня звернення позивача до суду і до повноліття дитини у розмірі 888 грн. 50 коп. (відповідно до ст.. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (діти від 6 до 18 років) складає 1777 грн. Відповідно 50 відсотків прожиткового мінімуму складає 888 грн. 50 коп.)

На підставі ч.1 ст. 191 СК України, стягнення аліментів на утримання дитини присуджується від дня пред'явлення позову, тобто, з 24 жовтня 2017 року.

В силу ст. 88 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. та в порядку ст. 367 ЦПК України, рішення, в частині стягнення аліментів , підлягає виконанню негайно, але у межах платежу за один місяць.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задовольнити частково.

Стягнути ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, у розмірі 888 грн. 50 коп. на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.10.2017 року і до повноліття дитини.

Допустити негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошевій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 640 ,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий