Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1228/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Павелко І. Л.
Доповідач Карпенко О. Л.
РІШЕННЯ

Іменем України

06.07.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Яковлєвої Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 квітня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно їх доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. В обґрунтування позову зазначила, що після розірвання їх з відповідачем шлюбу у лютому 2010 року дочка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач ухилився від виконання своїх батьківських обов'язків, з донькою не спілкується не здійснює участі у її вихованні, не цікавиться її життям, здоров'ям та розвитком, має значну заборгованість по сплаті аліментів.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким її позов задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги послалася на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема вказує на те, що суд першої інстанції проігнорував її доводи та надані на їх підтвердження докази, які вказують на невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Судом першої інстанції безпідставно не було враховано висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 14 листопада 2016 року №7243/49-05-24, за яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача відносно його доньки ОСОБА_4. Вказує на те, що дитина, яка займається хореографією, позбавлена можливості без дозволу батька виїздити з групою інших танцівників виїздити за межі України, а також з метою оздоровлення. Факт того, що відповідач протягом тривалого часу не сплачує аліменти підтверджено довідками компетентних органів, і є умисною бездіяльністю, яка шкодить інтересам дитини.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Ларін А.С. підтримали апеляційну скаргу.

Відповідач, повідомлений судовою повісткою про час та місце розгляду справи в порядку ч. 3 ст.76 ЦПК України, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, правом подачі заперечень на апеляційну скаргу не скористався.

Представник Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради - Поровчук А.А. доводи апеляційної скарги підтримала і надала суду пояснення про те, що ОСОБА_3 викликався до органу опіки та піклування для з'ясування обставин та причин його неучасті у вихованні дитини, але він не з'явився. Позивач надав ряд підтверджуючих документів та пояснень свідків щодо невиконання відповідачем батьківських обов'язків. Крім того було проведено співбесіду з малолітньою ОСОБА_4 і встановлено, що вона не має можливості спілкування з батьком, який її життям не цікавиться.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона доводиться тіткою ОСОБА_3, проживає в м. Кропивницький. Їй відомо, що після розлучення сторін дитина проживає з матір'ю, на теперішній час вони мешкають у м. Києві. Їй відомо зі слів ОСОБА_4, що протягом останніх двох років спілкування між нею і батьком не було. Їй також відомо, що і раніше відповідач не проявляв цікавості щодо життя дитини, не відвідував її, не вітав зі святами. Кілька років тому, коли ОСОБА_4 на канікулах гостювала у неї, то на вулиці зустріла свого батька, який лише привітався і обмінявся з нею кількома фразами. Тоді дитина була прикро вражена, хвилювалася. Вона вказує, що й невідомі факти перешкоджання матері у спілкуванні батька з дитиною.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у судді першої інстанції колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

У справі, законність і обґрунтованість судового рішення у якій перевіряється, суд першої інстанції встановив такі факти й обставини.

Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції 20 жовтня 2016 року (а.с. 6).

Рішенням Кіровський районним судом м. Кіровограда від 3 вересня 2009 року (а.с. 41) постановлено стягнути ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_8 в твердій грошовій сумі 300 грн. щомісяця на утримання неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 26 червня 2009 року і до 26 червня 2023 року

Реєстрація розірвання шлюбу здійснена 3 лютого 2010 року, про що кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану КМУЮ видано свідоцтво серія НОМЕР_2 (а.с.5).

27 грудня 2014 року позивач уклала новий шлюб у зв'язку з чим її прізвище змінено прізвище з «Кучеренко» на «Соченко», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 7).

Відповідно до довідки № 533 від 25 жовтня 2016 року виданої школою І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва Кучеренко ОСОБА_9 навчається у 6-А класі вказаної школи. За час навчання ОСОБА_9 в школі, батько ОСОБА_3 не відвідував батьківські збори, не спілкувався з класним керівником та не брав участі у вихованні доньки (а.с. 8).

Згідно довідки ОСББ «Дім комфорт» №62 від 25 жовтня 2016 року дитина проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9). У вказаній квартирі більше чотирьох років проживають ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_11. ОСОБА_3 за вказаною адресою не проживає, доньку не навідує, що підтверджується актом складеним сусідами від 25 жовтня 2016 року.

.

Станом на 1 травня 2014 року заборгованість ОСОБА_3 по сплаті аліментів на утримання дитини складала 17 440 грн. (а.с.12).

З висновку Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №7243/49-05-24 від 14 листопада 2016 року вбачається, що вказаний орган вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13-14).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вважав не доведеним позивачем факту ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки. Представлені суду докази суд вважав недостатніми.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції., виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим .

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом .

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об'єктом охорони держави.

Згідно ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни, несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Декларація прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошує, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини встановленні ст. 150 СК України. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, здобуття дитиною освіти, підготовку до дорослого життя.

Сутність батьківського виховання можна визначити, як створення батьками умов та застосування засобів впливу на свідомість, почуття і волю дитини з метою формування всебічно і гармонійно розвиненої особистості, вироблення у дитини позитивних навичок і звичок, її соціалізацію.

Обов'язку батьків виховувати дитину кореспондуються право останньої на належне батьківське виховання та право противитися неналежному виконанню батьками своїх обов'язків щодо неї (ст. 152 СК України).

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні (ч. 2 ст. 157 СК України).

Згідно ч.ч. 2, 4 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судомбатьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Цивільне судочинство базується на принципі змагальності.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК Українирішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення.

Суд першої інстанції, правильно вказав, що обов'язок доказування наявності обставин, якими обґрунтовано позов та які передбачені законом, як підстава для позбавлення батьківських прав, покладається відповідача.

Суд вважав, що позивач не надав суду достатніх та беззаперечних доказів ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, зокрема суд вказав, що позивач не заявляв клопотання про допит свідків, які б особисто були знайомі з відповідачем та могли б повідомити суд про обставини його участі у вихованні дочки.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте засоби фіксації судового засідання не дають підстав вважати, що суд вказаної процесуальної норми дотримався, роз'яснив позивачу обов'язок надання таких доказів та не попередив її про наслідки його невиконання.

Для повного та всебічного розгляду справи, колегія суддів задовольнила клопотання позивача про допит свідка ОСОБА_7, яка будучи під присягою та попередженим про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань і за відмову від надання показань без поважних причин, передбачену ст. ст. 384,385 КК України, підтвердила обставини тривалої (яка вимірюється роками) відсутності виховного впливу батька на дочку а також відсутність для цього перешкод з боку матері дитини.

Судом першої інстанції не враховано, довідку та акт з місяця проживання позивачки, згідно яких остання проживає з малолітньою дочкою - ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 більше чотирьох років, однак відповідач жодного разу не провідував свою дочку ОСОБА_12. Також судом першої інстанції не взято до уваги та не покладено в основу довідку школи І-ІІІ ступенів №160 Дарницького району м. Києва та відповідь Служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 1 березня 2017 року, які вказують на те, що ОСОБА_3 не відвідував батьківські збори, не брав участі у вихованні дитини та протягом 2015-2017 років не звертався до органу опіки та піклування Дарницького району м. Києва щодо визначення способу участі у вихованні дитини.

Маючи відомості про стан заборгованості по сплаті аліментів станом на 1 травня 2014 року, суд не з'ясував теперішній час виконання відповідачем рішення суду про наявність якого він був обізнаний так, як в мотивувальній частині рішення суду від 3 вересня 2009 року вказано, що відповідач був присутній у судовому засіданні і позов визнав.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивачем надано довідку-розрахунок виплати аліментів по виконавчому листу №2-4460 від 15 грудня 2009 року згідно якої заборгованість ОСОБА_3 з виплати аліментів перед ОСОБА_2 станом на 1 липня 2017 року становить 28 840 грн. (а.с. 88), що вказує на триваюче невиконання відповідачем свого обов'язку приймати участь в утриманні дитини і тим самим забезпеченні їй належних умов життя.

Копії матеріалів наданого позивачем виконавчого провадження (а.с. 92 - 107) підтверджується, що воно відкрито 5 червня 2012 року, а заборгованість обраховується з червня 2009 року. За весь час відповідач аліменти не сплачував жодного разу.

Державний виконавець викликав відповідача для надання пояснень стосовно невиконання ним рішення суду (а.с. 100), але відомості про явку боржника та надання виконавцю пояснень відсутні.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що малолітня ОСОБА_4 відвідує танцювальний клуб «Sport Style» м. Києва. Однак за весь час відвідування занять результати ОСОБА_4 цікавиться лише позивачка. Оплата вказаних занять здійснюється також позивачкою. Через неможливість матері надати письмову згоду від батька на виїзд дитини за кордон на час проведення танцювального фестивалю, ОСОБА_4 вже вчетверте не приймає участі у виїзних конкурсах по танцям пов'язаних з виїздом за кордон, що в свою чергу обурює ОСОБА_4 і пригнічує її жагу до свого вибору розвитку як особистості (а.с. 91).

Судом першої інстанції безпідставно не прийнято до уваги висновок Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради №7243/49-05-24 від 14 листопада 2016 року про доцільність позбавити батьківських прав громадянина ОСОБА_3 відносно малолітньої дитини ОСОБА_4, який ґрунтується на письмових поясненнях громадян ОСОБА_13, та ОСОБА_7, поясненнях наданих ОСОБА_2, малолітньої ОСОБА_4, яка повідомила, що не спілкується з батьком і не заперечує проти позбавлення його батьківських прав.

Таким чином колегія суддів вважає, що відповідач тривалий час не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, а саме: не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною, не забезпечує ї матеріально.

Та обставина, що відповідач та його дитина проживають у різних областях України не звільняє його від обов'язків, які покладається на батька і виконання яких можливе з урахуванням сучасного рівня засобів комунікації.

Немає будь-яких підстав вважати, що позивач перешкоджала відповідачу у виконанні його обов'язків щодо дочки.

Суд першої інстанції не врахував, що відповідач, який викликався у судове засідання, не виявив зацікавленості у розгляді справи, до суду не з'явився, пояснення не надав, не навів жодних причин, які б перешкоджали йому виконувати свої батьківські обов'язки.

Не з'явився відповідач і в суд апеляційної інстанції.

Не приймав відповідач участь і у попередньому дослідженні питання органом опіки та піклування.

Вищевикладене доводить, що відповідач належним чином не виконує свої батьківські обов'язки, у нього не існували поважні причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, через які він не мав реальної можливості протягом тривалого часу брати участь у вихованні та утриманні доньки.

Доказування відсутності вини у невиконанні обов'язків покладається на відповідача, проте він доводи позивача не спростував і відповідних доказів не надав.

Крім того він не надав належних та допустимих доказів того, що він має намір вчиняти дії, які б свідчили про бажання до виховання дитини, по меншій мірі розпочати спілкування дочкою.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстав вважати можливою зміну ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків по вихованню дочки внаслідок вжиття судом до нього застереження немає.

Отже, матеріали справи містять докази, які вказують на свідоме ухилення відповідачем від виконання своїх обов'язків по вихованню дочки ОСОБА_12 у формі бездіяльності, відсутність будь яких виняткових обставин чи обставин щодо покращення ситуації, а тому колегія суддів за своїм внутрішнім переконанням вважає, що вказаний позов підлягає задоволенню.

В результаті недотримання судом норм процесуального права та незабезпечення з'ясування обставин, що мають значення для справи, та перевірку їх доказами, недотримання вимог щодо сприяння сторонам у реалізації їх процесуальних прав і виконанні процесуальних обов'язків, суд позбавив себе можливості вирішити спір відповідно до закону.

Таким чином апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 квітня 2017 року скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судові витрати слід розподілити у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 3 квітня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1157 грн. 52 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: