Справа № 136/788/17 Провадження № 22-ц/772/2390/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді : Зайцева А.Ю.,

суддів: Кучевського П.В., Панасюка О.С.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31.07.2017 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось у суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 07.08.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і відповідачем було укладено кредитний договір № б/н, за яким позичальник отримала кредит в розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з невиконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором, станом на 30.04.2017 року в неї перед банком утворилася заборгованість в розмірі 12154,09 грн., з них : 500,00 грн. заборгованість за кредитом, 7899,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 554,96 грн. штраф (відсоткова складова).

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 509, 525-527, 530, 598 ч. 1, 599, 610, 615 ч.2, 629, 1050, 1054 ЦК України, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило суд задовольнити позовні вимоги та стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 12154,09 грн. за кредитним договором б/н від 07.08.2014 року.

Заочним рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31.07.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 07.08.2014 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 634 грн. 67 коп., з них: 360,72 грн. - заборгованість за кредитом, 273,95 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 83 грн. 55 коп.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду змінити в частині зменшення заборгованості за тілом кредиту, процентами, відмови у стягненні пені та штрафів та в цій частині ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення представника банку, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Заочне рішення в оскаржуваній частині не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України.

У справі встановлено, що 07.08.2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого банк зобовязався надати відповідачу кредит в сумі 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки - 05/2018 року.

Банк свої зобовязання перед позичальником за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується випискою по особовому рахунку.

ОСОБА_2 припинила виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим станом на 30.04.2017 року в неї виникла заборгованість, яка за розрахунками ПАТ КБ «ПриватБанк» становить 12154,09 грн., з них : 500 грн. заборгованість за кредитом, 7899,13 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 2700 грн. заборгованість за пенею, 500 грн. штраф (фіксована частина), 554,96 грн. штраф (відсоткова складова).

Задовольняючи частково позов в частині стягнення тіла кредиту та процентів, суд першої інстанції виходив з того, що 19.10.2014 року позичальник сплатила в рахунок погашення заборгованості за кредитом кошти в сумі 47,50 грн., тому кредитодавцю слід було здійснити коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення відповідно до положень ст. 534 ЦК України, а саме, в рахунок погашення заборгованості за процентами зарахувати кошти в сумі 8,22 грн., а залишок зарахувати в погашення основної суми боргу 39,28 грн. (47,50 грн. 8,22 грн.), яка станом на 19.10.2014 року становила 400 грн., у звязку з чим, станом на 30.04.2017 року заборгованість відповідачки по тілу кредитну становить 360,72 грн.

Суд також виходив з того, що зміна банком розміру процентної ставки за кредитним договором було зроблено в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банківського обслуговування, який згідно з ч. 3 ст.10561 ЦК України слід вважати нікчемним, тому з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %, у звязку з чим станом на 30.04.2017 року її заборгованість по процентам становить 273,95 грн.

Відмовляючи в задоволенні в іншій частині позовних вимог, суд виходив з того, що вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надання банківського банківських послуг є безпідставною, оскільки вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, так як надані позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банківського обслуговування не містять підпису позичальника, а будь яких доказів, які б підтверджували, що саме із цими Умовами і ОСОБА_4 ознайомлений позичальник підписуючи заяву, в матеріалах справи немає, відтак дані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору.

Перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що заочне рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення пені та штрафів ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильний висновок суду, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч. 1 ст. 1055 ЦК України).

У справі встановлено, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом підписання заяви - анкети позичальника, у якій указано, що вона разом з Умовами та ОСОБА_4 надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір надання банківських послуг.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надання банківського банківських послуг є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці ОСОБА_3 і ОСОБА_4 мав на увазі відповідач, підписуючи заяву позичальника, та, відповідно, чи брав на себе зобовязання відповідач зі сплати винагороди, неустойки та пені в разі порушення зобовязання з повернення кредиту.

Водночас, надані позивачем ОСОБА_3 та правила банківського обслуговування не містять підпису відповідача.

З огляду на наведене, вимога ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з позичальника пені, а також штрафів визначених пунктом 2.1.1.7.6 ОСОБА_3 і ОСОБА_4 надання банківських послуг є безпідставною.

Такий висновок суду узгоджується і з правовою позицією викладеною в постанові Верховного Суду України від 22.03.2017 року у справі № 6-2320цс16, яка враховується апеляційним судом відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України.

Вірним судова колегія вважає також висновок суду першої інстанції про те, що позивачем незаконно було збільшено в односторонньому порядку відсоткову ставку за кредитом, оскільки таке збільшення відбулося в односторонньому порядку відповідно до п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 банківського обслуговування, який не відповідає ст.10561 ЦК України.

Зокрема, відповідно до п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання банківських послуг передбачено право банку змінювати тарифи, а також інші умови обслуговування рахунків. При цьому, за винятком випадків зміни розміру наданого кредиту (кредитного ліміту), банк зобовязаний не менше ніж за 7 днів до введення змін проінформувати клієнта, зокрема у виписці за картрахунком, згідно з п.1.1.3.1.9. Якщо протягом 7 днів банк не одержав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови.

Інших положень, які надають право банку збільшувати процентну ставку за договором, регламентують умови та порядок такого збільшення, вказані ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання банківських послуг не містять.

Колегія суддів не може погодитись з доводами позивача, що п. 1.1.3.2.3 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання банківських послуг є двосторонньою домовленістю сторін кредитного договору про право банку в односторонньому порядку збільшувати процентну ставку на свій розсуд.

Зокрема, відповідно до п. 3.5 ОСОБА_4 надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року за N 541/13808, банки мають право змінювати процентну ставку за кредитом лише в разі настання події, не залежної від волі сторін договору, яка має безпосередній вплив на вартість кредитних ресурсів банку. Банки не мають права змінювати процентну ставку за кредитом у зв'язку з волевиявленням однієї із сторін (зміни кредитної політики банку).

Згідно з ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом.

У документах, які у своїй сукупності складають укладений між сторонами кредитний договір, всупереч ч. 1 ст. 1056-1 ЦК України, не визначено тип процентної ставки (фіксована або змінювана).

Згідно з ч. 3 ст. 1056-1 ЦК України фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. ОСОБА_3 договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Колегія суддів зауважує, що порядок застосування змінюваної процентної ставки визначений ч. 4-6 ст. 1056-1 ЦК України.

Зокрема, договором має бути врегульовано періодичність збільшення процентної ставки, умови і порядок такого збільшення, порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, максимальний розмір збільшення процентної ставки. Повідомлення про збільшення відбувається письмово, не пізніше ніж за 15 днів до дати збільшення.

Як убачається, позивачем не було дотримано вказаних вимог закону при укладанні договору з відповідачем, а тому не можна вважати, що сторонами було узгоджено право банку в односторонньому порядку, на свій розсуд, збільшувати процентну ставку.

Сама по собі вказівка в ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надання банківських послуг на право банку змінювати тарифи, з огляду на вимоги закону, є недостатньою.

Окрім цього, відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року у справі № 6-1374цс17, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Однак, позивачем не надано суду доказів про вручення відповідачеві під розписку повідомлення про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку, а тому таке збільшення є незаконним також і з цих підстав.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідачки на користь банку підлягає стягненню заборгованість за процентами виходячи з діючої на час укладення кредитного договору ставки, тобто 30 %.

У той же час, судова колегія вважає, що висновки суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам не в повній мірі відповідають обставинам справи, що відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для зміни заочного рішення суду в цих частинах з наступних підстав.

Судова колегія вважає такими, що заслуговують на увагу наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що станом на 19.09.2014 року сума боргу відповідачки перед позивачем має становити 400 грн., а не 460 грн. як зазначено у розрахунку заборгованості за кредитом, а також у виписці по рахунку (а.с. 4, 47).

Із наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» виписки по рахунку вбачається, що відповідач сплатила 19.09.2014 року в рахунок погашення заборгованості за кредитом 100 грн., які були зараховані в погашення тіла кредиту (500 - 100 = 400 грн.). Проте, в цей же день відповідачкою було здійснено зняття коштів на продукти в розмірі 60 грн., а тому станом на 19.09.2014 року сума боргу по тілу кредиту становила 460 грн., що відповідає також розрахунку заборгованості, проте судом першої інстанції зазначене залишено поза увагою.

Судова колегія зазначає, що не заперечується позивачем, що з 01.01.2013 року всі карти "Універсальна, 30 днів пільгового періоду" переведено на тарифний план "Універсальна, 55 днів пільгового періоду" (пільгова ставка діє за умови погашення до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості).

Для того щоб скористатись пільговим періодом, позичальнику слід внести суму заборгованості минулого місяця в будь-який день до 25 числа поточного місяця, при цьому пільговий період не діє, якщо на кредитній карті є непогашена заборгованість минулих періодів. В такому разі на нові трати пільговий період розповсюджуватись не буде.

Оскільки до 25 числа місяця, наступного за датою виникнення заборгованості, позичальник не погасив суму заборгованості, подальше користування кредитними коштами здійснюється з розрахунку процентної ставки 30 % річних.

Отже, в період з 25.09.2014 року по 19.10.2014 року (25 днів прострочення) позичальнику слід було сплатити проценти за користування кредитом в сумі 10,27 грн. (500 грн. (сума основної заборгованості станом на 25.09.2014 року) х 30 % (річна процентна ставка) х 25 (кількість днів прострочення) / 365 (кількість днів у році).

Ураховуючи, що 19.10.2014 року відповідачкою було сплачено в рахунок погашення заборгованості за кредитом кошти в сумі 47,50 грн., слід здійснити коригування кредитних зобов'язань споживача у бік їх зменшення відповідно до положень ст. 534 ЦК України, а саме, в рахунок погашення заборгованості за процентами зарахувати кошти в сумі 10,27 грн., а залишок зарахувати в погашення основної суми боргу 37,23 грн. (47,50 грн. 10,27 грн. = 37,23 грн.), яка станом на 19.10.2014 року становила 500 грн. (500 - 37,23= 462,77 грн.).

З урахуванням зазначеного, з відповідачки станом на 30.04.2017 року підлягають стягненню проценти за користування кредитом в сумі 351,45 грн. (462,77 грн. (сума основної заборгованості за кредитом) х 30 % (річна процентна ставка) х 924 (кількість днів прострочення в період з 20.10.2014 року по 30.04.2017 року) / 365 (кількість днів в році).

Виходячи з наведеного, заочне рішення суду підлягає зміні в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам, так як з ОСОБА_5 слід стягнути на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 07.08.2014 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 814,22 грн., з них - 462,77 грн. тіло кредиту, 351,45 грн. проценти.

Окрім цього, судова колегія вважає, що відповідно до положень ч. 5 ст. 88 ЦПК України підлягає зміні також заочне рішення суду в частині розподілу судових витрат та стягненню з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судового збору в розмірі 104,64 грн. за подання позову (розрахунок 814,22 х 100 : 12154,09 (ціна позову) = 6,54 %) (1600 сплачена сума судового збору за подання позову х 6,54 % (відсоток задоволених позовних вимог) = 104,64 грн), а також судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 115,10 грн. (розрахунок 1760 х 6,54 % = 115,10 грн.).

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31.07.2017 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по тілу кредиту та процентам, а також в частині розподілу судових витрат - змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 07.08.2014 року станом на 30.04.2017 року в розмірі 814 (вісімсот чотирнадцять) гривень 22 копійки, з них 462 гривні 77 копійок заборгованість за кредитом, 351 гривня 45 копійок заборгованість за процентами, а також судовий збір в розмірі 219,74 грн.

В іншій частині заочне рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31.07.2017 року у даній справі залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді: Підпис П. В. Кучевський

ОСОБА_6 Панасюк

Згідно з оригіналом

Головуючий А. Ю. Зайцев