Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9781/16-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 52 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Павицької Т.М.,

Трояновської Г.С.

секретаря

судового засідання Ковальської Я.В.

з участю сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 травня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування Житомирської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом. Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав стосовно малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; стягнути із відповідачки аліменти на утримання сина у розмірі ? частини усіх видів доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи, чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за дитиною.

В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що відповідач є її дочкою та матір'ю малолітнього ОСОБА_5. Батько дитини ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4. Після смерті батька малолітній ОСОБА_5 проживав з матір»ю ОСОБА_3 та своєю сестрою ОСОБА_6 в квартирі АДРЕСА_1. Проте, з 31 жовтня 2016 року дитина стала проживати з нею у зв'язку з тим, що відповідачка перестала піклуватися про сина, не забезпечує матеріально, не бере участі у його вихованні та розвитку, фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків.

Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 11 травня 2017 року позов задоволено. Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у відношенні малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто із ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь особи чи установи, яка буде здійснювати догляд за ним, в розмірі 1/4 частини від її доходів щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22.11.2016 року і до його повноліття.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Цим же рішенням стягнуто із ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 1280 гривень.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про відмову в позові, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що після втрати чоловіка перебувала у складному психологічному стані, важко переживаючи втрату батька своїх дітей. Випадок щодо вживання алкоголю мав місце лише один раз і пов»язаний він був саме з таким станом. Вважає, що позивачка не довела систематичності зловживання нею алкоголем і невиконання своїх материнських обов»язків. Разом з тим, вона цікавиться життям та навчанням сина, отримує пенсію на дитину по втраті годувальника в сумі 1247 грн., неофіційно працевлаштувалась продавцем на ринку і також має дохід для утримання себе та дитини. Подання цього позову обумовлює тим, що перебуває з позивачкою у неприязних стосунках вже досить тривалий час. На думку апелянта, суд безпідставно погодився з висновком органу піки та піклування, оскілки її з дитиною квартира абсолютно придатна для проживання, а наявність у ній будівельних матеріалів для проведення ремонту не може бути підставою вважати, що вона тримає житло у занедбаному стані. З жовтня 2016 року ОСОБА_4 забрала дитину до себе, умисно налаштовує сина проти неї, позбавила її можливості спілкуватися з сином.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є матір'ю малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Остання разом з дитиною зареєстрована та проживає в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.11).

З 31 жовтня 2016 року малолітній ОСОБА_5 проживає у бабусі - позивача ОСОБА_4

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідачки відносно сина є тим самим крайнім заходом, який може бути вжитий до неї та відповідає інтересам дитини.

При цьому судом враховано, що положеннями Сімейного кодексу України передбачено обов»язок кожного із батьків піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст.150,151,152, 155 СК України).

Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (надалі постанови Пленуму), особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Як зазначено у п.п.15-17 постанови Пленуму позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В даному випадку судом першої інстанції на підставі повного та детального з»ясування всіх обставин справи та аналізу наданих сторонами доказів достеменно встановлено, що відповідачка тривалий час зловживає алкогольними напоями та приділяє дитині належної уваги. Відсутність доказів про перебування відповідачки на обліку у нарколога обумовлено тим, що сім»я тривалий час боролася з її шкідливою звичкою та не бажала розголошення цієї обставини. Як встановлено судом першої інстанції всі турботи про дітей лежали на чоловікові відповідачки, а після його смерті неповнолітній син залишився без уваги батьків.

Сам факт подання цього позову матір»ю відповідачки апеляційний суд розцінює як крайній захід, який може бути вжитий щодо відповідачки та обумовлений саме інтересами дитини. Представник позивача повідомила в суді, що відповідачкою вже подано заяву в орган опіки та піклування про надання згоди на відчуження квартири, де вони проживають. Тому невжиття таких заходів може призвести і до позбавлення дитини житла. Неявку до апеляційного суду на розгляд цієї справи суд розцінює як відсутність інтересу до результатів її розгляду та долі дитини, а подання апеляційної скарги обумовлює майновим інтересом щодо квартири та пенсії дитини, оскільки самостійного доходу відповідачка не має. Доказів про працевлаштування не надала.

Згідно зі ст.12 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Так, допитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_5 пояснив, що втік до бабусі від матері в зв'язку з тим, що остання пиячила, приводила додому сторонніх чоловіків, створювала нестерпні умови проживання, не піклувалася про нього. Зазначив, що він не бажає жити з нею, бо йому надоїла така обстановка в домі.

Представник органу опіки та піклування, який був присутній при допиті дитини, підтвердив, що такі пояснення дані вільно, відповідають його переконанню. Дитина за своїм розвитком відповідає віку та здатна сформулювати власні погляди.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка дочка відповідачки ОСОБА_6 пояснила, що малолітній ОСОБА_5 є її рідним братом. Мати не піклується про малолітнього, не дбає про його фізичний та духовний розвиток, не утримує матеріально. Після смерті їх батька мати стала ще більше зловживати спиртними напоями, приводити в квартиру сторонніх чоловіків та розпивати з ними спиртні напої. Неодноразово влаштовувала п'яні скандали та дебоші, чим створювала нестерпні умови проживання, в результаті чого вона та її малолітній брат ОСОБА_5 вимушені були покинути квартиру.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 пояснила, що вона є сестрою позивача ОСОБА_4 У зв'язку з тим, що її племінниця ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями, не піклується про свого сина ОСОБА_5, останній проживає у своєї бабусі ОСОБА_4 Вона надає сестрі допомогу у вихованні онука, зокрема, оплачує зайняття ОСОБА_5 у художній школі та водить його туди, коли ОСОБА_4 зайнята.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що є класним керівником малолітнього ОСОБА_5 Мати ОСОБА_5 не відвідує школу, не цікавиться навчанням сина. Декілька раз приходила, щоб забрати ОСОБА_5 з уроків. Був випадок, коли ОСОБА_5 пробігши із дому попросив про допомогу в зв'язку з тим, що мати «бігає з ножем по квартирі». Разом із завучем та охоронником вона відвідувала квартиру, в якій тоді жив ОСОБА_5. На час відвідування мати ОСОБА_5 спала, однак двері відкрила. На зауваження завуча відповідала грубо та агресивно, була в стані алкогольного сп'яніння.

Із акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_4 від 03 січня 2017 року за адресою по АДРЕСА_2 вбачається, що помешкання відповідає санітарним умовам, в квартирі чисто, охайно. ОСОБА_4 створені для онука належні умови для проживання та всебічного розвитку (а.с.33). Крім того, як пояснила сама позивачка вона є педагогом з тривалим практичним стажем. Тобто, вона може забезпечити онукові належне виховання. Із пояснень представника органу опіки та піклування встановлено, що в даний час вирішується питання про надання позивачці опіки над онуком. Тобто, дитина має перспективу зростати в сім»ї, в атмосфері турботи та любові з боку рідної для нього людини.

Крім того, відповідачка, за умови зміни своєї поведінки, не буде позбавлена можливості спілкуватися з сином.

Відповідно до наданого згідно з положеннями ст.19 СК органом опіки та піклування висновку, доцільно позбавити відповідачку батьківських прав. Під час апеляційного розгляду справи представник цього органу висновок підтримав та пояснив, що такий висновок зроблений на підставі детального з»ясування всіх обставин справи і перевірки умов проживання дитини та відповідає саме інтересам дитини.

Правильними є також висновки суду щодо покладення на відповідачку обов»язку сплачувати аліменти на утримання дитини.

Так, відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені статтею 181 Сімейного кодексу України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і(або) у твердій грошовій сумі.

На підставі ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина.

В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо визначення розміру аліментів. А тому в цій частині законність рішення не перевіряється.

За наведених обставин, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.209,303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: