Провадження № 2/761/1829/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання передати майно, відшкодувати вартість пошкоджень, стягнути матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 (надалі по тексту відповідач), у якому із урахуванням вимог заяви про збільшення позовних вимог від 02.11.2017 року просив зобов»язати відповідача передати йому у належному вигляді та в справному стані автомобіль марки «Мазда 6» , дійсне свідоцтво про реєстрацію на нього та усі комплекти ключів; зобов»язати ОСОБА_2 відшкодувати вартість усунення пошкоджень автомобіля шляхом оплати офіційному імпортеру або дилеру Мазда в Україні усіх деталей та робіт для відновлення автомобіля у належному стані згідно довідки рахунку відповідного офіційного імпортера, якщо при поверненні автомобіль виявиться у пошкодженому та/або несправному стані на підставі висновку незалежної експертизи; стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1 матеріальні збитки у вигляді упущеної вигоди, завданої внаслідок порушення його цивільного права в розмірі - 221 950,60 грн. та у відшкодування моральної шкоди в сумі - 20 000 грн, а також кошти судового збору.

Позовні вимоги обґрунтовувані тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2012 року, із урахуванням змін за рішенням Апеляційного суду м.Києва від 12.03.2013 року, в порядку поділу майна подружжя було визнано за позивачем право власності на автомобіль марки «Мазда 6». Між тим, відповідач на виконання вказаного рішення утримує у себе зареєстрований за ним вказаний автомобіль та судове рішення не виконує, користується ним та в добровільному порядку не повертає його власнику - позивачу по справі, чим порушує його право на вільне володіння та розпорядження вказаним автомобілем. В усному порядку позивач просив відповідача повернути йому належний за рішенням суду йому автомобіль, але ніякого позитивного результату це не дало. У зв»язку з цим, позивач звертався до правоохоронних ораганів та державної виконавчої служби із заявами про вчинення злочинів. З врахуванням необхідності фізичного отримання у власність вказаного автомобіля позивачем та протиправного його утримання відповідачем, ОСОБА_1 із посиланням на вимоги ст..ст.317,321, 387 ЦК України просив заявлені позовні вимоги за заявою про збільшення позовних вимог від 02.11.2017 року задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з викладених у позові підстав, а саме із посиланням на вимоги ст..387 ЦК України, оскільки в добровільному порядку відповідачка автомобіль позивачу не передає та протиправно зберігає його у себе.

Представник відповідача в судовому засіданні підтримала свої письмові заперечення проти позову, де зазначила про те, що автомобіль ще до винесення судового рішення про визнання права власності за позивачем був зареєстрований на праві власності за відповідачкою. Вказане судове рішення не вказує на необхідність передачі самого автомобіля позивачу, а лише ним визнано право власності на нього, а він не звертався офіційно до неї за його отриманням та відмови не отримував. Відтак, його право не порушено та судового захисту не потребує, а подання вказаного позову є передчасним. Вказаний автомобіль перебуває на даний час під арештом згідно ухвали суду від 03.03.2011 року, а також 26.06.2017 року державним виконавцем відділу ДВС в рамках провадення виконавчого провадження було складено постанову про опис та арешт майна, а саме спірного автомобіля, який було передано на відповідальне зберігання відповідачу під розпис. На даний час зазначена постанова не скасована, а відтак автомобіль перебуває у володінні відповідача на законних підставах саме як стягувача у виконавчому провадженні. Відповідач не заперечувала проти передачі автомобіля позивачу, але після скасування постанови про арешт державного виконавця, а відтак станом на даний час витребувати вказаний автомобіль на підставі ст..387 ЦК України неможливо. Зобов»язання відшкодувати упущену вигоду та вартість можливих пошкоджень автомобіля взагалі не узгоджується із наявними у справі доказами та існуючими способами захисту цивільних прав, де не доведено настання чи заподіяння збитків, а теоретична можливість її заподіяння ґрунтується лише на оціночних судженнях.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За умовами ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 28.11.2012 року, із урахуванням змін за рішенням Апеляцінйого суду м.Києва від 12.03.2013 року, в порядку поділу майна подружжя за ОСОБА_1 було визнано право власності на автомобіль марки «Мазда 6», д.н.з.НОМЕР_1 (а.с.11-20).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні позивач, обґрунтовуючи необхідність задовлення позовних вимог шляхом зобов»язання відповідача передати йому вказаний у судових рішеннях автомобіль, а по суті шляхом його витребування на свою користь у відповідності та з посиланням на вимоги ст.ст..317, 321, 387 ЦК України.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі.

За умовами ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Віджповідно до ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно роз'яснень, які містяться в п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Розглядаючи позовні вимоги щодо зобов»язання передати автомобіль (витребувати) у відповідача необхідно зазначити, що предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обгрунтування необхідності його захисту. Таким чином, предмет віндикаційного позову становить вимога неволодіючого майном власника до незаконно володіючого цим майном невласника про повернення індивідуально-визначеного майна з чужого незаконного володіння.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що у випадку витребування майна в порядку вимог ст.387 ЦК України позивач серед іншого повинен довести право власності на вказане майно, вибуття його із володіння позивача, а також незаконність володіння відповідачем майном позивача.

Як вбачається з пояснень представника відповідача в суді, то спірний автомобіль марки «Мазда 6» дійсно перебуває з часу винесення вищевказаного судового рішення і станом на даний у володінні відповідача. Між тим, вона утримує його у виключно законний спосіб, оскільки він передано їй на відповідальне зберігання уповноваженою особою державної виконавчої служби.

Вказані обставини дійсно було підтверджено в судовому засіданні належними і допустимими доказами з огляду на наступне.

Так, в межах проведення виконавчих дій у рамках виконавчого провадження №38564989 державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського РУЮ в м.Києві було складно акт опису та арешту майна від 29.03.2017 року (а.с.154), а в подальшому чинна на сьогодні постанова про опис та арешт майна від 29.06.2017 року, якою на відповідальне зберігання відповідачу по цій справі ОСОБА_2. було передано спірний автомобіль марки «Мазда 6».

За умовами ч.ч.1,2,5 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обов'язковим.

Станом на час розгляду вказаної справи позивачем у розумінні вимог ст.10,57-60 ЦПК України не було надано суду доказів визнання неправомірною чи скасування вказаної постанови у встановленому законодавством порядку.

З врахуванням існування станом на даний час чинної постанови державного виконавця від 29.06.2017 року про накладення арешту та опис спірного автомобіля із передачею його на відповідальне зберігання відповідачу, відсутні підстави вважати, що він перебуває у відповідача незаконно або відповідач без відповідної правової підстави заволоділа ним. Більше того, вказаний автомобіль перебував увесь час у відповідача, а саме ще до винесення судового рішення про визнання на нього права власності за позивачем.

Крім того, підстав для витребування на користь позивача свідоцтва про державну реєстрацію автомобіля та ключі від нього суд також не вбачає, оскільки вказане майно не є індивідуально визначеним та взагалі не можна вважати його майном, а воно є нерозривною частиною автомобіля, оскільки без їх наявності користуватись ним неможливо. Зокрема, за рекомендаціями п.19 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, застосування положення статті 387 ЦК України та витребування свого майна власником від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Більше того, як вбачається зі досліджених матеріалів справи, то останні не містять жодних письмових доказів звернення позивача до відповідача про передачу належного йому на праві власності автомобіля та відмови у задоволенні такого звернення.

Зі змісту ст. 15 та ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити право чи охоронюваний законом інтерес лише у разі їх порушення.

Відповідно до абз. 2 п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частини перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З врахуванням вказаних вимог законодавства вимоги позивача про витребування (зобов»язання передати) на його користь спірний автомобіль, свідоцтва про реєстрацію та ключі задовленню не підлягають, оскільки станом на даний час відповідач володіє ними на законних підставах, а тому вони є передчасними ще зважаючи на відсутність доказів порушення права власності позивача з боку відповідача.

Розглядаючи позовні вимоги в частині п.п.2,3 позову в редакції від 02.11.2017 року щодо відшкодування вартості усунення пошкоджень автомобіля та стягнення матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди на суму - 221 950 грн., що дорівнює еквіваленту вартості автомобіля в гривні станом на даний час, слід зазначити наступне.

Так, обгрунтоваючи необхідність задовлення вказаних вимог, позивач вказує на те, що ці кошти є збитками за умовами ст.ст.22, 1166 ЦК України, що він би міг одержати від продажу спірного автомобіля в разі передачі його позивачу.

За умовами ч.1,2 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України,доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стягнення збитків є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Для застосування такої міри відповідальності позивач зобов'язаний довести наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, дії чи бездіяльності особи; шкідливого результату такої поведінки (збитки); причинного зв'язку між протиправною поведінкою та збитками; вини правопорушника. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

При цьому, при пред»явленні вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) на позивача покладається обов»язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі належного виконання боржником своїх обов»язків. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті доходи, які могли б бути реально отримані при належному виконанні боржником зобов»язань за договором.

Позивачем в судовому засіданні не було доведено заподіяння йому збитків у вигляді пошкодження автомобіля відповідачем, оскільки не доведено жодного елементу складу вказаного цивільного правопорушення в діях відповідача, а також порушення права позивача діями останнього, зважаючи на передчасність вимог до нього та інших вищевказаних підстав про відмову в задовленні позову за п.1 його вимог.

Враховуючи викладене, позовні вимоги за п.п.2,3 задовленню також не підлягають, оскільки позивачем не доведено ні факту наявності упущеної вигоди, ні протиправної поведінки відповідача, його вини, наявність самих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Оскільки судом не встановлено сукупності елементів складу для стягнення збитків у відповідності до ст.ст.22, 1166 ЦК України в діях Відповідача та порушення ним інших прав позивача, тому підстав для стягнення коштів моральної шкоди також не вбачається.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, усі судові витрати підлягаю понесенню позивачем.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 330, 387 ЦК України, з урахуванням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання передати транспортний засіб марки «Мазда 6», відшкодування вартість усунення пошкоджень, стягнення матеріальних збитків у вигляді упущеної вигоди та моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: