Справа № 152/1866/16-ц Провадження № 22-ц/772/1591/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 30 Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Марчук В.С.,

при за участю секретаря Ліннік Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.05.2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої злочином, -

в с т а н о в и л а :

В грудні 2016 року позивач звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що 23.06.2012 року біля 19 години 30 хвилин на вул. Заводська в с. Мурафа, Шаргородського району, між ним та ОСОБА_4 біля будинку останньої виникла суперечка з приводу потрави домашньої птиці. Про даний конфлікт було повідомлено відповідача, який одразу приїхав на автомобілі до свого будинку і вийшовши з нього спричинив позивачу тілесні ушкодження, а саме наніс удар ногою в область грудей від чого останній упав спиною на бетоновані сходи, розташовані біля будинку, а потім ще наніс декілька ударів ногою та руками по інших частинах тулубу позивача. По даному факту було відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст. 122 КК України, однак ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області №152/1782/13-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності у звязку з передачею його на поруки трудового колективу Приватного підприємства «Клекотинське» с. Клекотина Шаргородського району Вінницької області. Позивачем зазначено, що внаслідок вчиненого ОСОБА_2 злочину йому завдано матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах на лікування та витратах на поїздки до лікарні, а також завдано моральну шкоду, яка виразилась в отриманих тілесних ушкодженнях, спричиненому фізичному болю, тривалому лікуванню та душевних переживаннях і яку оцінює в розмірі 50 000 грн., які в добровільному порядку відповідач не відшкодував та відшкодовувати відмовляється, тоді як позивач перебуває у скрутному матеріальному становищі та потребує коштів на лікування, а тому просив стягнути з відповідача на свою користь 5 937,59 грн. матеріальної шкоди, 50 000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.05.2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 3 006,59 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 6 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким зменшити стягнення з нього розміру матеріальної та моральної шкоди, а також звільнити від плати судового збору на користь позивача.

При цьому зроблено посилання на неповне з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини.

Представники ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вказавши на її безпідставність і законність та обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позов частково, районний суд виходив з того, що позивачем доведено факт протиправної поведінки відповідача, в результаті якої йому заподіяно матеріальних збитків та моральну шкоду, розмір якої судом визначено в сумі 6 000 грн., а також стягнуто 1000 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір.

Однак повністю погодитись з таким висновком районного суду не можна, оскільки при стягненні витрат на правову допомогу, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми права, тому суд апеляційної інстанції на підставі п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу скасовує та ухвалює в цій частині нове рішення з наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 30.12.2013 року у справі №152/1782/13-к ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 122 КК України та передано на поруки трудовому колективу Приватного підприємства «Клекотинське» с. Клекоти Шаргородського району Вінницької області.

Відповідно до вказаної ухвали суду, 23.06.2012 року близько 18 години в с. Мурафа, Шаргородського району на вул. Заводська, між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 біля будинку останньої виникла суперечка з приводу потрави домашньої птиці і про даний конфлікт було повідомлено сина ОСОБА_4 ОСОБА_2, який в той же день близько 19 години приїхав на автомобілі до свого будинку, який розташований за адресою: с. Мурафа, вул. Заводська, 85, для зясування причини конфлікту. Вийшовши з автомобіля ОСОБА_2 на вулиці розпочав словесну суперечку з ОСОБА_3, а після того як останній зайшов у двір власного будинку, розташований по вул. Заводська, 86, то він пішов вслід за ним і на ґрунті неприязних відносин, умисно з метою спричинення йому тілесних ушкоджень, наніс удар ногою в область грудей від чого ОСОБА_3 упав спиною на бетоновані сходи, розташовані біля його будинку, а потім ще наніс лежачому декілька ударів ногою та руками по інших частинах тулубу потерпілого, після чого вийшов з його двору на вулицю.

Також, ухвалою суду встановлено, що відповідно до висновку судово-медичної експертизи №53 від 07.11.2013 року потерпілому ОСОБА_3 спричинені наступні тілесні ушкодження: садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, в ділянці лівої лопатки, на спині, в ділянці правого ліктьового суглобу; синці на верхній губі, на підборідді, в ділянці грудини, на лівій сідниці; закритий перелом тіла грудини в середній третині без зміщенні відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Із виписки стаціонарного хворого Шаргородської ЦРЛ вбачається, що ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в період з 05.07.2012 року по 17.07.2012 року.

Звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 заявлено вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, мотивовану тим, що в результаті протиправних дій відповідача йому завдано тілесні ушкодження, внаслідок чого він поніс витрати на лікування, а також заподіяно моральну шкоду, які підлягають відшкодуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив, що дії ОСОБА_2 є неправомірними і між ними та заподіяною ОСОБА_3 матеріальною та моральною шкодою є причинно-наслідковий зв'язок, при цьому вірно зазначив, що шкода позивачу не відшкодована, відтак останній має право на її відшкодування.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_3 на підтвердження понесених ним витрат надано чеки на придбання ліків, а також надано довідку лікаря ОСОБА_5 про те, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Шаргородської ЦРЛ з 05.07.2012 року по 17.07.2012 року та під час лікування були використані відповідні ліки, вартість яких становить 2 536,39 грн. згідно відомостей ФОП ОСОБА_6.

Також, встановлено, що вимоги по відшкодуванню матеріальної шкоди частково визнані ОСОБА_2, а саме за чеками №4, 7, 8, 11, 12, 14 на суму 258,20 грн. та витрати на придбання рентген плівки в сумі 185 грн., всього на суму 470,20 грн., і відповідач не заперечував щодо стягнення з нього зазначеної суми.

Крім того, колегія суддів вважає, що надана ОСОБА_3 довідка, видана ФОП ОСОБА_6, також може бути прийнята до уваги, оскільки вказані у ній ліки використовувались при стаціонарному лікуванні ОСОБА_7 та співпадають із списком лікарських призначень.

Щодо наданих чеків на придбання ліків на загальну сумі 1 238,60 грн., то останні не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не узгоджуються з призначеними лікарем засобами в медичній документації, є нечіткими, а також деякі із поданих чеків, згідно яких придбавались ліки, не відповідають періоду перебування ОСОБА_3 на стаціонарному лікуванні та не містять рецептів на лікарські засоби.

Таким чином, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно визначив розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з урахуванням наданої позивачем довідки, виданої ФОП ОСОБА_6 на придбання ліків на суму 2 536,39 грн., а також наданих копій чеків щодо понесених витрат на лікування в розмірі 470,20 грн., при цьому врахував визнання відповідачем позовних вимог в цій частині.

Щодо вимог про стягнення витрат на перевезення, то останні не можуть бути задоволені з огляду на те, що позивачем не доведено необхідність у використанні послуги перевезення фізичними особами у конкретно визначені періоди часу, при цьому надані розписки щодо понесених ним грошових витрат по оплаті послуг ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за перевезення не є належними доказами.

Крім того, звернувшись в суд з позовом, ОСОБА_3 також заявлено вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на його користь 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, мотивуючи її тим, що внаслідок шкоди, заподіяної злочином, він зазнав моральних страждань у вигляді спричиненого фізичного болю, тривалому лікуванні та душевних переживаннях, що призвело до загострення хронічних хвороб.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У розясненнях, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема у п. 3 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Крім того, пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції зроблено правильний висновок щодо доведеності факту заподіяння позивачу моральної шкоди, яка заподіяна злочином та вірно визначено її розмір в сумі 6 000 грн., при цьому судом враховано характер та глибину моральних і психічних страждань позивача та істотність вимушених змін у його житті.

Крім того, звернувшись в суд з позовом ОСОБА_3, зокрема заявлено вимогу про стягнення з відповідача на його користь витрат на правову допомогу в розмірі 2 000 грн., однак колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на оплату правової допомоги в сумі 1 000 грн., оскільки зі змісту угоди про надання правової допомоги №30 від 25.03.2013 року вбачається, що даний договір укладено щодо надання адвокатом ОСОБА_10 правової допомоги ОСОБА_3 під час досудового розслідування у кримінальному провадженні за ознаками злочину, передбаченого ст. 122 КК України, відтак судова колегія вважає, що в задоволенні даної вимоги слід відмовити, оскільки вказана правова допомога була надана ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження, а не у даній цивільній справі.

Колегія суддів звертає увагу, що пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі №10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу, яке не ґрунтується на вимогах закону, підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні вимог про стягнення із ОСОБА_2 витрат на правову допомогу, а в іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 04.05.2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на правову допомогу скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні вказаних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_11

Судді: /підпис/ ОСОБА_12

/підпис/ ОСОБА_13

Згідно з оригіналом: