Справа №577/2840/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Буток Т. А.
Номер провадження 22-ц/788/1720/17 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Хвостика С. Г. , Ткачук С. С.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 30 серпня 2003 року було зареєстровано шлюб між нею та відповідачем у відділі РАЦС Конотопського міського управління юстиції,актовий запис № 341. Від спільного життя з відповідачем вона народила синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалося, в сім'ї часто виникають сварки. Відповідач ставиться до неї без поваги, ображає та принижує її. Діти після розірвання шлюбу залишаться проживати з нею, аліменти на їх утримання відповідач буде платити добровільно. Спору про поділ майна на даний час немає. Просить розірвати шлюб між нею та відповідачем.

Рішенням суду від 11 серпня 2017 року шлюб між сторонами розірвано, залишено проживати з ОСОБА_4 малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання малолітніх дітей разом з батьком. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що справа не була підсудна Конотопському міськрайонному суду Сумської області, оскільки і сторони по справі і їх діти проживають за адресою: АДРЕСА_1. Вважає, що суд неповно, без урахування особистої думки дітей, підійшов до вирішення питання про проживання дітей з одним з подружжя. Окрім того, він не бажає розлучатися, згоден на примирення з позивачем і вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 30 серпня 2003 року уклали шлюб, який було зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Конотопського міського управління юстиції Сумської області, актовий запис № 341 (а. с. 3).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 4; 5).

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Аналогічні приписи викладені у ст. 24 СК України, у якій, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Виходячи із змісту ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

За ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини - інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, виходив з того, що спільне життя та збереження сім'ї неможливі, а збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам її дітей, а тому позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі, відповідач, хоча і зазначає, що він не бажає розлучатися, згоден на примирення з позивачем, але в судове засідання апеляційного суду не з'явився, клопотання про надання строку на примирення ним також не подано. Позивач категорично заперечує проти збереження шлюбу із відповідачем та зазначає, що примирення між ними не можливе. Враховуючи зазначене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду в частині розірвання шлюбу між сторонами.

Водночас, суд вийшов за межі позовних вимог, вирішивши залишити проживати з позивачем малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, оскільки, як вбачається з позовної заяви, дані вимоги позивачем не заявлялися.

Крім того, з пояснень позивача в судовому засіданні апеляційного суду вбачається, що спір що місця проживання дітей між сторонами виник після ухвалення оскаржуваного рішення суду. А тому сторони не позбавлені можливості вирішити даний спір, звернувшись з відповідним позовом, який розглядається судом з обов'язковою участю органу опіки і піклування.

За таких обставин, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає зміні з виключенням з його резолютивної частини вказівки: «залишивши проживати з ОСОБА_4 малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2».

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.3; 309 ч. 1 п. 4; 313-314; 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року в даній справі змінити, виключивши з його резолютивної частини вказівку суду: «залишивши проживати з ОСОБА_4 малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2».

В іншій частині рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -