АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 610/2518/17 Головуючий суддя 1-ї інстанції Стригуненко В. М.
Провадження № 22-ц/790/6411/17 Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«07» листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

18 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, у звязку з його фіктивністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилався на ті обставини, що після смерті його матері ОСОБА_4, яка померла 27 квітня 2016 року, відкрилася спадщина на ? частину житлового будинку з господарськими будівлями №18 по вул. Північна в с. Вербівка, Балаклійського району Харківської області.

Він подав заяву про прийняття спадщини, проте, у видачі свідоцтва на право власності у порядку спадкування йому було відмовлено відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку з відсутністю документів, які містять відомості про склад спадкової маси.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 таємно, з порушенням законодавства, з метою позбавлення права власності ОСОБА_4, оформив свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок на ОСОБА_5Ю, яке було видане виконкомом Вербівської сільської ради 06 лютого 1989 року.

Після смерті ОСОБА_5 на зазначений будинок спадщину прийняв ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про прийняття спадщини за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 07 квітня 2000 року.

В подальшому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в цілях позбавлення його права на отримання в майбутньому спадщини, в розмірі ? частини спірної садиби і проживання в ній, уклали договір дарування даного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами №18, що знаходиться по вул. Північна в с. Вербівка, Балаклійського району в Харківській області, який був посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу в Харківській області ОСОБА_6 від 24 січня 2017 року.

Позивач просив визнати зазначений договір дарування недійсним, мотивуючи тим, що він є фіктивним.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року, в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення , яким задовольнити його позовні вимоги.

Посилається на ті обставини, що судом першої інстанції прийнято рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, не надано належної оцінки доводам його позову, не взяті до уваги рішення суду першої та апеляційної інстанції по цивільній справі №610/4144/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок, свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними, договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями нікчемним і визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином (а. с. 96,107).

ОСОБА_2 проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності ( а. с. 94, 100).

Підстав, що перешкоджають слуханню справи за відсутності належно повідомлених про розгляд справи позивача та відповідача ОСОБА_3 , колегія суддів не вбачає.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним, у звязку з його фіктивністю, суд першої інстанції виходив із того, що на момент укладення договору дарування відчужуваний житловий будинок належав відповідачу ОСОБА_2 на праві власності.

ОСОБА_2 мав право розпоряджатися майном, належним йому на праві власності, в установленому законом порядку.

Позивач не є стороною за договором дарування, доказів фіктивності зазначеного договору не надав.

Колегія суддів погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, що ОСОБА_2 був власником житлового будинку №18 по вул. Північна в с. Вербівка Балаклійського району Харківської області на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Балаклійської державної нотаріальної контори Харківської області від 07 квітня 2000 року за реєстром №2-726.

24 січня 2017 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір дарування житлового будинку з господарськими спорудами, посвідчений приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень за №38, (а. с. 6).

Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона ( дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього кодексу України.

У відповідності з ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Із зазначеного договору дарування вбачається, що за наслідками укладеного договору відбувалося безпосереднє розпорядження нерухомим майном, належним на праві власності ОСОБА_2, змінився власник зазначеного житлового будинку.

ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійшли між собою згоди про те, що ОСОБА_2 може проживати в зазначеному житловому будинку, підтримувати його стан та сплачувати комунальні послуги, оскільки ОСОБА_3 проживає разом із сімєю в іншому будинку.

Окрім того, в пункті 5 договору дарування житлового будинку зазначено, що дарувальник свідчить, що на момент підписання цього договору щодо житлового будинку не існує права користування ним малолітніми, неповнолітніми дітьми, недієздатними чи обмежено дієздатними особами, а також відсутні будь-які обставини, які обмежують чи забороняють дарувальнику здійснити його відчуження, зокрема, що житловий будинок не знаходиться у цивільно-правовій чи податковій заставі, не переданий у оренду чи найом, не переданий як внесок до статутного капіталу, будь-якого фонду юридичної особи, не обтяжений будь-якими іншими зобовязаннями або речовими правами третіх осіб, у тому числі правами сервітуту, під забороною (арештом) не перебуває.

Пунктом 9 даного договору передбачено, що сторони стверджують, що вони однаково розуміють значення і умови цього договору та їх правові наслідки; їх волевиявлення є вільним і відповідає їх внутрішній волі і дійсним намірам; договір, що укладається, не має характеру фіктивного та удаваного правочину, і спрямований на реальне настання правових наслідків, що в ньому обумовлені; сторони не обмежені у цивільній дієздатності, вільно володіють українською мовою, не страждають на психічний розлад та на захворювання, що перешкоджають усвідомленню ними суті цього договору.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що укладаючи договір, сторони зазначили, що при його укладенні вони мали на меті досягнути певних правових наслідків, а саме, безоплатно передати майно ОСОБА_2 у власність ОСОБА_3

Право власності на даний житловий будинок зареєстроване за ОСОБА_7 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а. с. 7-8).

Таким чином, за змістом ч. ч. 3,4 ст. 334 ЦК України ОСОБА_7 набула право власності на цей будинок з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

ОСОБА_3 розпоряджається зазначеним житловим будинком на власний розсуд, що не свідчить про фіктивність даного договору дарування.

Відповідно до правової позиції викладеної в постанові Верховного суду України від 19 жовтня 2016 року у справі №6-1873цс16, зазначено, що для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Отже, основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобовязань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та пятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини 1 статті 355 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що правові підстави для визнання оспорюваного договору, укладеного з ознаками фіктивності, відсутні.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 04 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 05 липня 2017 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Вербівської сільської ради Балаклійського району Харківської області про визнання свідоцтва про право власності на житловий будинок незаконним, свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями нікчемним і визнання права власності в порядку спадкування за законом в задоволенні позовних вимог відмовлено (а. с. 30 40).

Отже, на час смерті ОСОБА_4 на спірне майно спадщина не відкривалась.

Також, судом встановлено, що ОСОБА_1 стороною по зазначеному договору дарування не був.

Дані обставини свідчать про те, що у ОСОБА_1 відсутнє право на оспорювання договору дарування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно перевірив всі обставини по справі, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції, їм надана належна оцінка, висновків суду вони не спростовують.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1 ст.307, ст. 308, ст.313, ст. 314, ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2017 року - залишити без змін

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання ним законної сили.

Головуючий А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

ОСОБА_8