Справа № 161/3706/17 Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/1436/17 Категорія: 34 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представників відповідачів - Тратнікова Я.В., Шевельова Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група «Пан Курчак», товариства з обмеженою відповідальністю «СВБ-А», приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

за апеляційною скаргою позивача на рішення Луцького міськрайонного суду від 28 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому на праві приватної власності належить автомобіль марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3. Вказаний автомобіль він передав у користування ОСОБА_5, який 05.10.2015 року о 19 год. 15 хв. в с. Дачне Ківерцівського району Волинської області, виїжджаючи з другорядної дороги на головну, не надав переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6, внаслідок чого відбулося зіткнення цих транспортних засобів.

Вказує на те, що під час очікування працівників поліції для оформлення цієї дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в автомобіль марки «Фольксваген» в'їхав автомобіль марки «Джилі», д.н.з НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_7, який перебував в стані алкогольного сп'яніння. Внаслідок цього автомобіль марки «Фольксваген» протаранив його автомобіль марки «Ауді», спричинивши таким чином йому майнову шкоду, яка згідно висновку автотоварознавчого дослідження становить 50 655 грн.

Зазначає, що ОСОБА_7 з 01.04.2014 року по переводу з товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТзОВ) «СВБ-А» прийнятий на роботу на посаду помічника відділу безпеки та охорони товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група «Пан Курчак» (далі - ТзОВ «АПГ «Пан Курчак»), а наказом ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» №1-1/07 від 04.03.2015 року його призначено відповідальним за службовим автомобілем марки «Джилі». Подорожній лист №4117106 від 05.10.2015 року на автомобіль марки «Джилі» виданий водію ОСОБА_7 на маршрут Луцьк по місту, Несвіч, Луцьк, Рожище, з часом прибуття - 20 год. та часом вибуття - 08 год.

Поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7892074 від 24.02.2015 року приватним акціонерним товариством (далі - ПрАТ) «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» видано ТзОВ «СВБ-А», як власнику транспортного засобу «Джилі».

Отже, ОСОБА_7 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», а цивільно-правова відповідальність застрахована ТзОВ «СВБ-А».

Позивач також вказує на те, що внаслідок пошкодження належного на праві приватної власності автомобіля йому була завдана моральна шкода, розмір якої він оцінює в 10 000 грн.

На підставі викладеного позивач просив суд стягнути солідарно з ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», ТзОВ «СВБ-А» на його користь 50 655 грн. на відшкодування майнової шкоди, стягнути з ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» на його користь 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати по справі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 28.09.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» 860 грн. судових витрат.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 13.11.2017 року в задоволенні заяви ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про ухвалення додаткового рішення в даній справі відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просив скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позову з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також через порушення норм матеріального та процесуального права.

Обґрунтовуючи наведені в апеляційній скарзі доводи, позивач ОСОБА_1 вказував на те, що суд прийшов до помилкового висновку відмовивши йому у позові у зв'язку тим, що він не надав доказів, що саме неправомірними діями ОСОБА_7, який керував автомобілем марки «Джилі», власником якого є ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», було заподіяно майнової шкоди його автомобілю марки «Ауді». Вважає, що покликання суду на відсутність протоколу про притягнення ОСОБА_7 до адміністративної відповідальності за заподіяння шкоди його автомобілю є підставою вважати, що ним не було скоєно ДТП в якому отримав механічні пошкодження автомобіль марки «Ауді». Проте, вина вказаної особи у завданні таких пошкоджень внаслідок ДТП підтверджується наявними у справі доказами - схемою ДТП, довідкою ВДАІ Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області №374 від 06.10.2015 року та іншими доказами, а також показаннями свідків, які були безпосередніми очевидцями тих подій і які під час розгляду справи в суді першої інстанції підтвердили взаємозв'язок між другим ДТП і завданням його автомобілю значних механічних ушкоджень, яких не було при першому ДТП із автомобілем марки «Фольксваген».

В поданому на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 запереченні представник відповідача ОСОБА_3 вказує на те, що вказана апеляційна скарга є безпідставною і її слід залишити без задоволення, оскільки місцевий суд у повному обсязі дослідив надані сторонами спору докази. Позивачем в апеляційній скарзі не наведено в чому полягає незаконність і необґрунтованість оскаржуваного рішення, а надані ним докази на підтвердження своїх позовних вимог ніяким чином не вказують на вину ОСОБА_7, який керував автомобілем марки «Джилі», у заподіянні механічних пошкоджень автомобілю позивача марки «Ауді».

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду в частині відмови в позові до ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову, в решті рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, виходячи з таких мотивів.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав доказів вини ОСОБА_7, які б вказували на неправомірність його дій внаслідок яких виникла ДТП і якою були спричинені механічні пошкодження автомобілю марки «Ауді», належного позивачу на праві приватної власності, у зв'язку з чим прийшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування позивачу майнової і моральної шкоди.

Однак, до такого висновку місцевий суд прийшов з порушенням норм матеріального права та без повного з'ясування обставин, що мають значення для справи.

Як вбачається з матеріалів справи, 05.10.2015 року о 19 год. 45 хв. ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3, по вул. Залізничній в с. Дачне Ківерцівського району Волинської області, виїжджаючи з другорядної дороги на головну дорогу, не надавши переваги в русі автомобілю марки «Фольксваген», д.н.з. НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6, внаслідок чого відбулося зіткнення і ці транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 10.1. Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 13.11.2015 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.75-76).

Постановою Луцького міськрайонного суду від 27.11.2015 року провадження у справі щодо ОСОБА_6 (водія і власника згаданого автомобіля марки «Фольксваген») за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП, у зв'язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а.с.77-78).

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

З постанови Луцького міськрайонного суду від 13.11.2015 року вбачається, що ОСОБА_7 05.10.2015 року о 19 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом марки «Джилі», д.н.з НОМЕР_4, по вул. Залізничній в с. Дачне Ківерцівського району Волинської області, перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не вибрав безпечну швидкість для руху, не врахував дорожню обстановку, не стежив за нею та допустив наїзд на автомобіль марки «Фольксваген», д.н.з НОМЕР_2, який стояв на проїжджій частині дороги, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. п. 12.1, 2.30, 2.5 ПДР України. Цією постановою ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу 3 400 грн. (а.с.79-80).

Внаслідок зіткнення автомобіля марки «Джилі» під керуванням ОСОБА_7 із автомобілем марки «Фольксваген» під керування ОСОБА_6, відбулося зіткнення автомобіля марки «Фольксваген» також із автомобілем марки «Ауді», у зв'язку з чим вказані автомобілі отримали механічні пошкодження.

З матеріалів справи вбачається, що власником автомобіля марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3, є позивач по справі ОСОБА_1 (а.с.9), який перебував в цьому автомобілі в якості пасажира на час вчинення першого ДТП ОСОБА_5

Безпосередньо після того, як відбулася друга ДТП, працівниками ВДАІ з обслуговування Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області була складена схема розташування автомобілів, в якій містяться дані щодо водіїв транспортних засобів та понятих в присутності яких складалася дана схема (а.с.8).

06.10.2015 року ВДАІ Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області ОСОБА_5 була видана довідка №374 про отримані автомобілем марки «Ауді» механічні пошкодження, а саме: ліва бокова частина, деформовані передні ліві, задні ліві двері, пошкоджена стойка, деформований дах (а.с.23).

З полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7892074 від 24.02.2015 року вбачається, що ТзОВ «СВБ-А», як власник транспортного засобу марки «Джилі», д.н.з НОМЕР_4, застрахувало свою цивільно-правову відповідальність за шкоду перед третіми особами у ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» (а.с.10).

ОСОБА_7 з 01.04.2014 року по переводу з ТзОВ «СВБ-А» прийнятий на роботу на посаду помічника відділу безпеки та охорони ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» (а.с.13-14).

28.02.2015 року за договором купівлі-продажу №70 ТзОВ «СВБ-А» відчужило ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» автомобіль марки «Джилі», д.н.з НОМЕР_4 (а.с.51-53).

Наказом ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» №1-1/07 від 04.03.2015 року ОСОБА_7 призначено відповідальним за вказаним службовим автомобілем марки «Джилі» (а.с.15).

05.10.2015 року на автомобіль марки «Джилі» водію ОСОБА_7 був виданий подорожній лист №4117106 на маршрут Луцьк по місту, Несвіч, Луцьк, Рожище, з часом прибуття - 20 год. та часом вибуття - 08 год. (а.с.11-12).

Отже, наведене свідчить про те, що ОСОБА_7 на час вчинення другої ДТП перебував у трудових відносинах з ТзОВ «АПГ «Пан Курчак».

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з даним позовом у своїх вимогах вказував на те, що хоча вина ОСОБА_7 у завданні шкоди йому як власнику автомобіля марки «Ауді» судовим рішенням не встановлена, проте вона підтверджується іншими наявними у справі доказами, зокрема згаданою схемою розташування автомобілів учасників обох ДТП, фотознімками безпосередньо з місця ДТП, довідкою ВДАІ Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області №374 від 06.10.2015 року та показаннями свідків, які були безпосередніми очевидцями подій, за яких сталися обидві ДТП. Майнову шкоду в розмірі 50 655 грн. позивач визначив на підставі висновку автотоварознавчого дослідження, який міститься в матеріалах цивільної справи №161/1461/16-ц за його позовом до ОСОБА_7, ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової і моральної шкоди.

У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 цього Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (далі - Постанова), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов'язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п'ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду.

Пунктом 6 вказаної Постанови передбачено, що особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 ПДР України).

Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК.

В розглядуваному випадку між сторонами по справі існує спір щодо того, чи вказані механічні ушкодження були завдані автомобілю позивача внаслідок першої ДТП за участю цього автомобіля під керуванням ОСОБА_5 та автомобіля марки «Фольксваген» під керуванням ОСОБА_6, чи внаслідок другої ДТП, в результаті якої в автомобіль «Фольксваген» в'їхав автомобіль марки «Джилі» під керуванням ОСОБА_7, і у зв'язку з чим автомобіль марки «Фольксваген» протаранив автомобіль марки «Ауді».

Під час апеляційного розгляду даної справи встановлено, що внаслідок згаданих ДТП транспортний засіб марки «Ауді», д.н.з. НОМЕР_3, власником якого є позивач по справі ОСОБА_1, отримав механічні пошкодження.

Перелік таких пошкоджень, а саме: ліва бокова частина, деформовані передні ліві, задні ліві двері, пошкоджена стойка, деформований дах, зафіксовано у довідці ВДАІ Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області №374 від 06.10.2015 року (а.с.23).

З показань допитаних в суді першої інстанції в якості свідків ОСОБА_5, який керував належним позивачу автомобілем марки «Ауді», ОСОБА_10, яка була пасажиром даного автомобіля і які були безпосередніми очевидцями обох ДТП, а також з показань свідка ОСОБА_11, який був безпосереднім свідком другої ДТП та понятим при складанні схеми ДТП, встановлено, що після першої ДТП, яка відбулася між автомобілями марки «Фольксваген» та марки «Ауді», останній зазнав незначних пошкоджень у вигляді незначної вм'ятини лівих задніх дверей. Після того як автомобіль марки «Джилі» зіткнувся з автомобілем марки «Фольксваген», який в свою чергу зіткнувся з автомобілем марки «Ауді», останній отримав механічні пошкодження, які були зафіксовані у згаданій довідці ВДАІ.

З наявних у справі матеріалів, зокрема із згаданої схеми розташування автомобілів після другої ДТП, складеної працівниками ВДАІ з обслуговування Ківерцівського, Луцького та Рожищенського районів УДАІ УМВС України у Волинській області, фотознімків пошкоджених автомобілів з місця ДТП, на яких чітко зображено усі три автомобіля після другої ДТП (а.с.73), вбачається, що між автомобілем марки «Фольксваген» та автомобілем марки «Ауді» відсутня будь-яка відстань. З огляду на це, колегією суддів не приймаються до уваги показання свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13, допитаних в суді першої інстанції, які вказували на те, що після того, як вони прибули на місце ДТП між вказаними автомобілями була наявна відстань приблизно в півтора метра, оскільки такі показання не узгоджуються з наявними у справі доказами.

Крім того, знаходження вказаних автомобілів у положенні після безпосереднього контакту (удару, зіткнення) за відсутності між ними будь-якої відстані підтверджується фотознімком (а.с.73 останній внизу знімок) та показаннями свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14 Останній свідок у своїх показаннях також вказував на те, що після ДТП ОСОБА_7 написав розписку на ім'я матері позивача, в якій зобов'язувався відшкодувати позивачу заподіяну шкоду його автомобілю марки «Ауді». Даний свідок, який підписував схему автопригоди у відділку поліції зазначав, що ОСОБА_7 свою вину у вчиненні ДТП визнавав і зобов'язувався відшкодувати її у повному обсязі.

Характер і локалізація механічних пошкоджень на автомобілі «Ауді» (а.с.73, аркуші 98-101 справи №2/161/13988/16 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди) в сукупності з наведеними вище доказами та поясненнями допитаного в судовому засіданні під час апеляційного розгляду справи спеціаліста (експерта-трасолога) ОСОБА_15 дають підстави для висновку, що всі зафіксовані у довідці ВДАІ пошкодження вказаного транспортного засобу виникли внаслідок другої ДТП з вини ОСОБА_7 після удару керованого ним автомобіля марки «Джилі» в автомобіль марки «Фольксваген», що спричинило зіткнення другого транспортного засобу з належним позивачу ОСОБА_1 автомобілем марки «Ауді».

Спричинені внаслідок першої ДТП механічні пошкодження на автомобілі марки «Ауді» у вигляді незначної вм'ятини задніх лівих дверей були збільшені і фактично поглинені механічними пошкодженнями, завданими внаслідок другої ДТП, що спричинила пошкодження лівих задніх і передніх дверей, порогу і стойки між вказаними дверима, деформацію даху над цією стойкою. Оскільки вказані пошкодження вимагали заміни обох лівих дверей, то незначне пошкодження лівих задніх дверей внаслідок першої ДТП не може оцінюватись і відшкодовуватись окремо, а як вже зазначалось, воно поглинається більш значними пошкодженнями, спричиненими в результаті другої ДТП, спричиненої з вини ОСОБА_7

Вартість матеріального збитку завданого позивачу ОСОБА_1 внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу згідно висновку до звіту про оцінку транспортного засобу №2016/2814 від 22.01.2016 року, який міститься в матеріалах цивільної справи №161/1461/16-ц за його позовом до ОСОБА_7, ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової і моральної шкоди, становить 50 655 грн. Дата надходження документів для проведення оцінки зазначена 05.10.2015 року, а дата оцінки 09.10.2015 року (а.с.75-86).

Як вже було зазначено, ОСОБА_7 на час вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», який є власником автомобіля марки «Джилі», д.н.з НОМЕР_4. В той же час, відповідач ТзОВ «СВБ-А», який був першим власником вказаного транспортного засобу до його відчуження відповідачу ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», застрахував цивільно-правову відповідальність за шкоду перед третіми особами по вказаному забезпеченому транспортному засобу у ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ».

Відповідно до частини 1 статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових ) обов'язків.

Отже відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, знаходиться з даною організацією в трудових відносинах, і шкода, заподіяна нею у зв'язку з виконанням трудових (службових) обов'язків.

При цьому під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків розуміється виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов'язків працівника.

Наведені правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі №6-229цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України в редакції від 18.03.2004 року є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень.

Оскільки на час вчинення ДТП ОСОБА_7 перебував у трудових відносинах з відповідачем ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», останній в силу наведених правових норм зобов'язаний відшкодувати завдану позивачу ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 50 655 грн. Доказів, які б підтверджували інший розмір такої шкоди відповідачем надано не було.

Згідно із ч. 1, п. 3 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 9 постанови від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Оскільки внаслідок пошкодження автомобіля позивач зазнав психологічні та емоційні переживання, тому він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань позивача, яких він зазнав у зв'язку із пошкодженням його майна, що перешкодило йому певний час користуватись вказаним транспортним засобом, колегія суддів з врахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, вважає за правильне визначити розмір завданої позивачу моральної шкоди в 1000 грн., який підлягає стягненню на його користь з відповідача ТзОВ «АПГ «Пан Курчак».

З огляду на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване в даній справі рішення в частині відмови в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з вказаного товариства на користь позивача 50 655 грн. на відшкодування майнової шкоди та 1 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову в позові ОСОБА_1 до ТзОВ «СВБ-А», ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» з огляду на наступне.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) визначено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У відповідності до ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Пунктами 33.1-33.1.4. ст. 33 цього Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов'язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Відповідачем ТзОВ «СВБ-А», який застрахував свою цивільно-правовому відповідальність у ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ», забезпечений транспортний засіб було відчужено відповідачу ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» до якого згідно із п. 20-1.2 статті 20 вказаного Закону перейшли права та обов'язки страхувальника.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України страховик має право відмовитись від здійснення страхової виплати у разі несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку.

Оскільки ні водій згаданого транспортного засобу ОСОБА_7, ні відповідач ТзОВ «АПГ «Пан Курчак», який є в даному випадку страхувальником і з яким вказана особа на час вчинення ДТП перебувала у трудових відносинах, до відповідача ПрАТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» як до страховика у встановленому згаданою ст. 33 Закону порядку не звертались, про настання страхового випадку його не повідомляли, тому у останнього обов'язку щодо виплати позивачу страхового відшкодування не виникло. В цій ситуації за відсутності підстав для покладення обов'язку по відшкодуванню завданої позивачу шкоди на страховика, таку відповідальність повинен нести ТзОВ «АПГ «Пан Курчак» як власник автомобіля (володілець джерела підвищеної небезпеки), яким на час ДТП керував ОСОБА_7, виконуючи при цьому свої трудові обов'язки працівника названого підприємства.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову. В решті рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду від 28 вересня 2017 року в даній справі в частині відмови в позові до товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група «Пан Курчак» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Агропромислова група «Пан Курчак» в користь ОСОБА_1 50655 (п'ятдесят тисяч шістсот п'ятдесят п'ять) грн. на відшкодування майнової шкоди та 1000 (одну тисячу) грн. на відшкодування моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:

Судді: