Справа № 461/2760/17
Провадження № 6/461/64/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2017

Галицький районний суд м.Львова

в складі :

головуючого судді Радченка В.Є.,

при секретарі Сидорак М.А.

з участю:

заступника начальника Личаківського

відділу державної виконавчої служби м. Львів

ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львів подання заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

18.04.2017 р. до Галицького районного суду м. Львова надійшло подання заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання ним свої зобовязань.

В поданні зазначається, що в Личаківському відділі державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області на виконанні перебувають виконавчі листи: №459/1104/15-ц від 20.07.2015 р. виданий Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3М 1750 грн., №444/3078/14-ц від 21.07.2015 р. виданий Жовківським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3М 168030,76 грн., №459/1104/15-ц від 20.07.2015 р. виданий Червоноградським міським судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3М 100000 грн. Вважає, що боржник свідомо та навмисно ухиляється від виконання своїх зобовязань, що покладені на нього Червоноградським міським судом Львівської області та Жовківським районним судом Львівської області, а тому виникла необхідність у тимчасовому обмеженні його права на виїзд за межі України.

Заступник начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 в судовому засіданні подання підтримав, просив його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Згідно ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень інших органів(посадових осіб) вирішуються судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб), без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

В матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують одержання боржником ОСОБА_2 усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, які передбачені вимогами Закону України «Про виконавче провадження», а також доказів, що останній ухиляється від виконання зобов'язання.

"Ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзду громаднами України та у п. 19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Заступник начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м Львів ГТУЮ у Львівській області не довів, що ОСОБА_2 ухилявся від виконання зобов'язання.

Згідно з відповіддю № від 10.10.2016 року, наданою Пенсійним фондом України, відсутні дані, що боржник ОСОБА_2 працює за трудовим чи цивільно-правовим договором.

Згідно з відповіді на запит № від 11.10.2016 року, наданою Державною податковою службою України, відсутня інформація стосовно боржника ОСОБА_2 щодо сум доходу, нарахованого (сплаченого) податковим агентом на користь платника податку, та сум отриманого з них податку в ДРФО.

Актом державного виконавця Личаківського ГТУЮ у Львівській області від 27.12.2016 року встановлено, що боржник ОСОБА_2 не має можливості погасити заборгованість в повному обсязі, зобовязався сплачувати борг частинами.

Відсутність у боржника можливості сплатити заборгованість не свідчить про його ухилення від виконання зобов'язання.

Крім цього, судом встановлено, що 16.12.2016 року боржником ОСОБА_2 частково сплачено суму боргу в розмірі 1000 грн., що підтверджується розпорядженням державного виконавця Бурко А.М. №52617368 від 17.01.2017 року.

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377 -1 ЦПК, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. При цьому потрібно врахувати, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

За таких обставин, суд вважає, що заявлене подання є безпідставне, не ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, оскільки факт ухилення ОСОБА_2 від виконання ним зобов'язання не є доведеним, а тому у задоволенні подання слід відмовити.

Враховуючи викладене, та керуючись ст. 33 Конституції України, ст.ст. 217, 377-1 ЦПК України, ст.ст. 18, 19 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання заступника начальника Личаківського відділу державної виконавчої служби м. Львів ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1 про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Радченко В.Є.