У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення аліментів на дружину, за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення аліментів на дитину, за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на матір, за касаційними скаргами представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, ОСОБА_6 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на своє утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із 17 лютого 2015 року.

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання їх сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи із дня пред'явлення позову до повноліття дитини.

У жовтні 2015 року ОСОБА_12 та ОСОБА_8 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання батьків у розмірі по 1/6 частини на кожного з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, довічно. У травні 2016 року ОСОБА_8 звернулася до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просила стягнути з ОСОБА_7 на її утримання аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову, довічно.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2016 року провадження у справі за позовом ОСОБА_12, ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на утримання батьків, в частині позовних вимог, пред'явлених ОСОБА_12, закрито у зв'язку зі смертю останнього.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення аліментів на утримання дружини відмовлено.

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання сина ОСОБА_11 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.

Позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_6, про стягнення аліментів на утримання матері задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 аліменти на користь та утримання ОСОБА_8 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 30 жовтня 2015 року, довічно. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням цього ж суду від 23 червня 2016 року рішення про стягнення аліментів допущено до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини та в частині задоволення позову ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання матері, та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовів ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17 лютого 2015 року і до 01 червня 2017 року.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 аліменти на її утримання у розмірі 1/8 частини від всіх видів його заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 17 жовтня 2015 року, довічно. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 - порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про зміну оскаржуваних рішень судів, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що з 26 серпня 1999 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 лютого 2015 року було розірвано.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 народився син ОСОБА_11. ІНФОРМАЦІЯ_2 батько ОСОБА_7 - ОСОБА_12 помер. Мати ОСОБА_7 - ОСОБА_8, 1931 року народження, є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 1 149 грн 56 коп.

Відповідно до копій нотаріально посвідчених заяв батьків ОСОБА_7 - ОСОБА_12 та ОСОБА_8, складених 01 жовтня 2015 року, батьки перебувають на утриманні свого сина і кошти, якими їх забезпечує син (відповідач), є для них постійним і основним джерелом засобів для існування (том 1, а. с. 114, 117).

Позивач ОСОБА_6 у період перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_7, 14 вересня 2013 року, внаслідок ДТП зазнала травми, а саме: відкритий перелом с/з лівої гомілки, відкритий перелом лівої п'яткової кістки, розрив лівого ахілового сухожилка, перелом лівої таранної кістки, перелом II-V плеснових кісток, множинні садни нижніх кінцівок, шок II-III ст. Згідно з довідок МСЕК ОСОБА_6 з 01 червня 2015 року встановлена друга група інвалідності до 01 червня 2017 року. У зазначених довідках вказано, що за висновками лікарів ОСОБА_6 може працювати у відповідно створених умовах (т. 1, а. с. 12; т. 3, а. с. 86).

ОСОБА_6 отримує пенсію у розмірі 1 200 грн.

Відповідно до довідки ТОВ «Ведерстад» від 01 жовтня 2015 року № 188 ОСОБА_7 працює у ТОВ «Ведерстад» на посаді генерального директора з посадовим окладом 183 400 грн на місяць і його дохід складає: за березень 2015 року - 142 309 грн 61 коп., квітень 2015 року - 142 309 грн 62 коп., травень 2015 року - 142 309 грн 61 коп., червень 2015 року - 142 545 грн 11 коп., липень 2015 року - 144 285 грн 76 коп., серпень 2015 року - 142 545 грн 11 коп. (т. 2, а. с. 154).

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_6 посилалась на те, що в силу вимог ст. 84 СК України відповідач повинен надавати їй матеріальну допомогу, оскільки вона є інвалідом 2 групи і не має самостійного джерела існування, окрім мізерної пенсії.

Суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_6 отримує соціальне забезпечення від держави у достатньому розмірі, оскільки розмір її пенсії у сумі 1 200 грн не нижчий розміру прожиткового мінімуму, встановленого державою на відповідний період для категорії осіб, до яких відноситься позивач, а також вважав, що ОСОБА_6 не довела потреби в отриманні матеріальної допомоги, та дійшов висновку про відсутність підстав для покладання на ОСОБА_7 обов'язку сплачувати аліменти на її утримання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з відповідача аліментів на своє утримання та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_7 повинен надавати матеріальну допомогу колишній дружині ОСОБА_6, оскільки остання в силу свого стану здоров'я та матеріального становище потребує матеріальної допомоги.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду апеляційної інстанції не можна.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 76 СК України розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу.

Частинами 3, 4 ст. 75 СК України визначено, що непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

У той же час, на порушення приписів ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України апеляційний суд не врахував, що сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання їй утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги та не з'ясував: чи забезпечують доходи ОСОБА_6 прожитковий мінімум, встановлений законом.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_8 посилалась на те, що вона є вдовою, пенсіонеркою, часто хворіє та потребує матеріальної допомоги, яку їй може надати її син ОСОБА_7, оскільки він отримує стабільну заробітну плату. Відповідач ОСОБА_7 визнав позов своєї матері ОСОБА_8 про стягнення на її утримання аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, характер спірних правовідносин та норму права, яка їх регулює, дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_8 про стягнення з відповідача на її утримання аліментів у заявленому нею розмірі - 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. При вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Разом з тим, не можна погодитися з висновком суду апеляційної інстанції про зменшення розміру аліментів на користь непрацездатної матері до 1/8 частини, оскільки зменшуючи розмір аліментів, які суд першої інстанції стягнув з відповідача, суд не навів будь-яких висновків щодо підстав з яких розмір аліментів підлягає зменшенню та взагалі не з'ясував наявність у ОСОБА_8 потреби у матеріальній допомозі.

Висновки судів в частині вирішення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення аліментів на їх сина ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача, щомісячно, починаючи з 01 лютого 2016 року до досягнення повноліття дитини, ґрунтуються на приписах ст. ст. 180-184 СК України та відповідають фактичним обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_6 про те, що судами неправильно визначений період, з якого підлягають стягнення аліменти на дитину - безпідставні, оскільки судами надано належну оцінку наданим відповідачем квитанціям, згідно з якими за період з серпня 2015 року по січень 2016 року включно відповідачем перераховано на рахунок сина ОСОБА_11 щомісячно по 20 000 грн., на спростування призначення даних платежів ОСОБА_6 не надала будь-яких доказів.

З огляду на таке рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини та позову ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання матері підлягає скасуванню із направленням справи у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_9, представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дружини та позову ОСОБА_8 про стягнення аліментів на утримання матері скасувати та передати справу у цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 червня 2016 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року в частині вирішення позову ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання дитини залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова