н/п 2/490/5596/2017 Справа № 490/8540/17
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Гуденко О.А.

при секретарі Кваші С.О.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представник відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацій,-

ВСТАНОВИВ:

02 жовтня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення з нього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 18 549,00 коп. та моральної шкоди в розмірі 5000,00 грн.

В обґрунтування вимог посилається на те, що за період з 14.09.2016 р. по 20.07.2017 року заборгованість складає 15 000 грн., що визначено рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.07.2017 року. У зв'язку з тим, що відповідач до теперішнього часу не здійснив остаточний розрахунок, повинні тепер сплатити за період з 21.07.2017 р. по 30.09.2017 р. середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18 549,00 грн. Тому вважає, що згідно ст. 237-1 КЗпП України відповідач зобов'язаний відшкодувати їй моральний збиток у розмірі 5000,00 грн.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та вважав не обґрунтовані з підстав викладених у запереченнях.

Вислухавши пояснення сторін та вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно наказу № 165 від 25.08.1993 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу на ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара".

Позивачка звільнена з 11.07.2016 року наказом відповідача від 14.09.2016 року у відповідності до ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 20.07.2017 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» компенсацію за невикористані відпустки 29491,83 грн., вихідну допомогу 20589,27 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні 15000 грн., компенсацію моральної шкоди 3000 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовити. Стягнуто з державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» 1280 грн. судового збору.

Відповідно до повідомлення відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 14.07.2017 року, на звернення ОСОБА_1 щодо розміру заборгованості за виконавчими документами, повідомило наступне що станом на 14.07.2017 року заборгованість за судовим наказом № 490/6226/16-ц виданим 18.07.2016 Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 64096,77 грн., складає 64096,77 грн. Заборгованість за судовим наказом № 490/8195/16-ц виданим 04.10.2016 Центральним районним судом м. Миколаєва, про стягнення з ДП "Суднобудівний завод ім. 61 Комунара" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 7638,56 грн., складає 7638,56 грн.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. При цьому, згідно зі ст. 24 Закону України «Про оплату праці» виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України. При цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Така правова позиція висловлена за результатами розгляду цивільної справи № 6-144ц13 у постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 року, і в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

В роз'ясненнях, що містяться в п. 20 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за № 13, а також відповідно до правової позиції, викладеної за результатами розгляду цивільної справи № 6-60цс13 від 03 липня 2013 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільнені, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таким чином, за загальним правилом вина роботодавця презюмується, якщо він не доведе протилежного.

Згідно з п. 21 зазначеної вище Постанови Пленуму при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку).

Таким чином, слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 21 січня 2015 року у справі № 6-195цс14 і є обовязковою для судів України.

Згідно наданого позивачем розрахунку середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21.07.2017 р. по 30.09.2017 р. Кількість робочих днів по цьому пункту: липень 2017 р. = 7 роб.днів, серпень 2017 р. = 22 роб.дня, вересень 2017 р. = 21 роб.днів, сумарно 50 робочих днів складає: 370,98 грн. х 50 роб.днів = 18 549,00 грн.

Враховуючи усе вищевикладене, керуючись положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 21 липня 2017 року по 30 вересня 2017 року включно у сумі 18 549 грн. 00 коп.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн., то вказані вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вже відшкодовано попереднім рішенням суду.

За такого, керуючись ст. 8, 43 Конституції України, ст. ст. 21, 24, 32 Закону України « Про оплату праці», ст. 116,117 КЗпП України, суд приходить до висновку, що вимоги позову обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України,з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Керуючись ст. ст. 14, 209, 212-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсацій - задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18549 грн. 00 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Суднобудівний завод ім. 61 Комунара» на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

СУДДЯ О.А. ГУДЕНКО