Справа № 707/732/2012
У Х В А Л А

Іменем України

10 липня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.

при секретарі ВОЛОЩУК В.І.

за участю представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осташука О.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 та Мукачівської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Виконавчий комітет Мукачівської міської ради Закарпатської області та Комунальне підприємство «Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельник Павло Петрович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 серпня 2016 року, -

встановила:

17.01.2012 ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_4 Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 22.03.2012, занесеною до журналу судового засідання, залучено Мукачівську міську раду до участі в справі в якості співвідповідача. Позов мотивувався наступним. По АДРЕСА_1, який складається з двох окремих житлових будинків (літ. «А» і літ. «Б») із належними до них будівлями і спорудами, загальна площа обох будинків становить 206,90 кв. м, житлова площа - 121,10 кв. м, будинок зареєстрований на праві власності за ОСОБА_3 (частка в розмірі 11/90), ОСОБА_3 (11/90), ОСОБА_1 (11/90) і ОСОБА_4 (57/90), при цьому, ОСОБА_3, яка мала дошлюбне прізвище «ОСОБА_3», належить частка в розмірі 22/90. Позивач ОСОБА_3 із сім'єю проживає в будинку літ. «А», сім'я відповідачів ОСОБА_1 проживає в будинку літ. «Б».

Будинок АДРЕСА_1 належав батьку ОСОБА_3 і ОСОБА_1 - ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, його майно успадкували дружина ОСОБА_6 і доньки, які є сторонами по справі. Після смерті батьків діти домовилися, що ОСОБА_3 буде проживати в будинку літ. «А», ОСОБА_1 - в будинку літ. «Б», будинки наразі за сторонами не зареєстровані. Відповідачі ОСОБА_1 погоджуються з тим, щоб будинки були зареєстровані за сторонами окремо, але провести реєстрацію в БТІ немає можливості, оскільки це не їх компетенція.

На підставі рішення Виконкому Мукачівської міськради від 13.06.1990 позивач провів добудову до будинку літ. «А», що значно збільшило вартість майна, тому вважає, що його частка в будинку АДРЕСА_1 відповідає спорудам літ. «А», «А1», «В» згідно із технічним паспортом, а за сестрою повинні залишатися споруди літ. «Б», «Б1», додаткові споруди літ. «Ж», «Г», «Д».

Посилаючись на ці обставини та з підстав, передбачених ст.ст. 331, 392 ЦК України, позивач ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на домоволодіння під літ. «А», «А1», додаткові споруди «В» у будинку АДРЕСА_1; встановити, що вона є власником 1/2 частини будинку АДРЕСА_1, частка якої відповідає спорудам на плані будинку під літерами «А», «А1», додаткова споруда «В».

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 09.04.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 30.11.2012, позов було задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на частку в домоволодінні під літ. «А», «А1», додаткові споруди «В» у будинку АДРЕСА_1, у решті позову відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.06.2013 рішення Мукачівського міськрайонного суду від 09.04.2012 і ухвалу Апеляційного суду Закарпатської області від 30.11.2012 скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового судового розгляду позивач ОСОБА_3 змінювала, уточнювала позовні вимоги і остаточно їх підтримала в такому обсязі: просила визнати за нею право власності на домоволодіння під літерою «А» та «А1», додаткові споруди «В» у будинку АДРЕСА_1 з виділенням в окреме домоволодіння.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 11.08.2016 у зміненому позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельник П.П., рішення суду оскаржила, вважає його ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, до скарги включені й заперечення щодо ухвали Мукачівського міськрайонного суду від 19.05.2016 про скасування заочного рішення цього суду від 12.08.2013. Позивач посилається, зокрема, на таке.

Скасовуючи за заявою відповідача ОСОБА_1 ухвалене в справі заочне рішення, суд виходив із того, що цей відповідач не був належним чином повідомлений про розгляд справи. Однак, достатніх підстав для таких тверджень у заяві відповідача про перегляд заочного рішення суду та для відповідного висновку суду не було, оскільки у справі є дані щодо належного повідомлення сторони про розгляд справи.

Суд не врахував, що відповідно до вимог позивача щодо частини домоволодіння, позначеної літерою «А», застосовуються норми матеріального права, які регулюють право спільної часткової власності, а щодо частини домоволодіння, позначеної літерами «А1» і «В», застосовуються норми права щодо визнання права власності на новостворене майно або на майно, яке вважається самочинним будівництвом. Вказує, що частини домоволодіння під літ. «А1» і «В» збудовані позивачем, тому мають бути визнані об'єктами його приватної власності і цей факт не ставиться під сумнів сторонами та є визнаним. Співвласник може зробити добудову без згоди інших співвласників, якщо цим не порушуються права останніх, така добудова є власністю співвласника і не змінює розміру часток співвласників добудова у праві спільної часткової власності (ст. 357 ч. 4 ЦК України).

Суд необґрунтовано відмовив у допиті свідків, які могли підтвердити факти постійного проживання позивача в будинку та здійснення ним добудови, чим були порушені процесуальні права позивача.

Сторона просить рішення суду скасувати, змінений позов - задовольнити.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє адвокат Осташук О.В., вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Зазначає, серед іншого, що доводи позивача не відповідають дійсності, а норми ст.ст. 331, 392 ЦК України не підлягали застосуванню як підстави для задоволення позову. Так, встановлено і не заперечується сторонами, що окремі об'єкти є самочинним будівництвом, тому вони не є об'єктами права власності і позов не міг бути задоволений вже із цієї підстави.

Крім того, з огляду на обставини щодо виникнення, набуття, переходу та реєстрації права власності на об'єкти під літ. «А» і «Б», співвідношення часток співвласників у праві власності, будинок під літ. «А» як частина домоволодіння не міг складати 1/2 частку в домоволодінні в цілому, а в будинку під літ. «А» частка в розмірі 11/20 фактично належить відповідачу ОСОБА_1 Тому визнання за позивачем права власності на будинок під літ. «А» із виділенням його в окреме будинковолодіння фактично незаконно позбавляє ОСОБА_1 права власності на її частку в цьому майні.

В усякому разі, якщо виділ будинку чи його частини й можливий технічно, відповідні питання вирішуються за згодою співвласників відповідно до їх часток у майні, у разі відступлення від часток - з урахуванням відповідних компенсацій тощо, а якщо згоди не досягнуто, відповідний спір вирішується судом. Твердження позивача про начебто згоду відповідача на виділ частки, розподіл домоволодіння не відповідають дійсності, жодні договори із цього приводу сторонами не укладалися, ніякої домовленості між ними немає. До того ж, право власності позивача на 22/90 часток у домоволодінні ніким не порушено.

Про судовий розгляд справи відповідач не був повідомлений належним чином, за одержання повіток не розписувався, тому суд правильно задовольнив заяву про перегляд заочного рішення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Осташука О.В., який апеляцію не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, обговоривши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Відмовляючи у зміненому позові, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та недоведеності. Рішення суду відповідає вимогам закону, є правильним по суті, справедливим та ґрунтується на матеріалах справи і доказах, яким дано вірну оцінку. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мала прізвище «ОСОБА_3», після укладення 12.09.1959 шлюбу має прізвище «ОСОБА_3» (а.с. 150-152 т. 1). Відповідач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, мала прізвище «ОСОБА_1», після укладення 04.04.1957 шлюбу із ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, має прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 184, 185 т. 1). Батьками позивача ОСОБА_3 і ОСОБА_1 були ОСОБА_5 і ОСОБА_6.

31.10.1955 нотаріусом Мукачівської держнотконтори Цепурдей Г.Д. за реєстровим № 6322 видано Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до якого єдиними спадкоємцями після померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 є у рівних частках ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (доньки), які мешкають в АДРЕСА_2, до складу спадкового майна входить домоволодіння в АДРЕСА_2 (а.с. 15, 186 т. 1).

Рішенням Виконкому Мукачівської міської ради депутатів трудящих від 15.05.1959 № 170 дозволено ОСОБА_4 будівництво житлового будинку на присадибній ділянці по АДРЕСА_1, 26.03.1971 будинок за цією адресою прийнято в експлуатацію із корисною площею 82,20 кв. м., житловою площею 35,40 кв. м (а.с. 187-189 т. 1). 21.07.1972 Виконком Мукачівської міської ради депутатів трудящих прийняв рішення № 195 «Про зміни ідеальних частин у домоволодіннях АДРЕСА_3 та АДРЕСА_1 у зв'язку з прибудовою», яким розглянувши заяву співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 «ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_1 і ОСОБА_4.» призначив нові співвідношення на домоволодіння по АДРЕСА_1 за громадянами «ОСОБА_6 - 11/90 частин; ОСОБА_1 - 11/90 частин; ОСОБА_3 - 11/90 частин; ОСОБА_4 - 57/90 частин» (а.с. 190 т. 1). На підставі вказаного рішення від 21.07.1972 № 195 Виконком 01.09.1972 видав Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, яке в цілому складається з двох житлових будинків і розташоване по АДРЕСА_1, зокрема, ОСОБА_4 - на 57/90 частин, ОСОБА_3 - на 11/90 частин (а.с. 191, 192 т. 1).

04.04.1973 держнотаріусом Мукачівської держнотконтори Бабинець М.П. за реєстровим № 3-674 посвідчено договір, за яким ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_6 11/90 частин домоволодіння з належними до цих частин надвірними будовами, що знаходиться в АДРЕСА_1 і складається з двох одноповерхових саманних житлових будинків, житлова площа 78 кв. м, розташованого на земельній ділянці площею 1500 кв. м, 11/90 частин домоволодіння належить дарувальнику на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 01.09.1972 і зареєстрованого у Мукачівському БТІ під № 2613 (а.с. 193 т. 1).

Рішенням від 13.08.1986 № 205 Виконком Мукачівської міської ради народних депутатів дозволив ОСОБА_4 на підставі письмової згоди співвласників провести прибудову до житлового будинку літ. «Б» - житлової кімнати 22,0 кв. м, з урахуванням чого житлова площа по домоволодінню літ. «Б» складатиме 57,40 кв. м (а.с. 194 т. 1). 13.06.1990 цей Виконком прийняв рішення № 109, яким дозволив ОСОБА_3 провести прибудову закритої веранди та ванни загальною площею 16,20 кв. м, з урахуванням чого загальна площа по домоволодінню літ. «А» складатиме 109,0 кв. м (а.с. 14 т. 1). Доказів відведення земельних ділянок під ці добудови, виготовлення будівельно-технічної документації на будівництво, прийняття в експлуатацію добудов у справі немає.

З Витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2003 № 941762, виданого Мукачівським МБТІ та ЕО, убачається, що з урахуванням відповідних змін у складі нерухомого майна та у правах на нього фіксувалося право власності ОСОБА_3 на 11/90 частин, ОСОБА_6 - на 22/90 частин і ОСОБА_4 - на 57/90 частин у домоволодіння АДРЕСА_1, яке складалося з житлового будинку літ. «А-А'» загальною площею 101,90 кв. м., житловою площею 61,50 кв. м, житлового будинку літ. «Б» загальною площею 105,00 кв. м, житловою площею 59,60 кв. м, сараїв літ. «В», «Г», вбиральні літ. «Д» (а.с. 197 т. 1). При цьому, у Витягу зафіксовано, що прибудови літ. «А'», «Б'» і сарай літ. «Ж» є самовільним будівництвом, що не узаконене.

03.09.2003 держнотаріусом Мукачівської держнотконтори Ковач Н.О. за реєстровим № І-4034 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5, є у рівних частках її доньки ОСОБА_3 і ОСОБА_1, спадкове майно складається з 22/90 частин домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 і в цілому складається з двох жилих будинків, розташоване на земельній ділянці площею 206,90 кв. м, житлова площа домоволодіння становить 100,50 кв. м, загальна площа - 163,70 кв. м, до нього примикають сараї літ. «В», «Г», вбиральня літ. «Д», споруди № 1-2-6, помпа № 3-4, замощення «І» (а.с. 195 т. 1). На підставі зазначеного Свідоцтва зареєстровано 29.12.2003 право власності ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на 11/90 частин у домоволодінні за кожною (а.с. 196 т. 1).

У технічних паспортах на домоволодіння по АДРЕСА_1, що складалися підприємствами техінвентаризації 27.10.2005 і 29.12.2011, рік побудови будинку літ. «А» не зазначений, рік побудови будинку літ. «Б» вказаний як 1967, роки зведення прибудов: літ. «А'» - 1990, літ. «Б'» - 1995, площа земельної ділянки зафіксована: по документах (відповідно до норм) 951 кв. м (із посиланням на рішення від 25.09.1952 № 326), фактично (по фактичному використанню) 2197 кв. м, з яких лишки становлять 1181 кв. м і самозахват - 65 кв. м (а.с. 6-11, 199-203 т. 1).

У довідці Мукачівського МБТІ та ЕО від 04.08.2007 № 1818 зазначено, що в інвентаризаційній справі № 2613 у домоволодінні, розташованому по АДРЕСА_1, всього рахується житлової площі 121,10 кв. м., загальної площі - 206,90 кв. м, домоволодіння на праві особистої власності належить громадянам: ОСОБА_1 - 11/90, ОСОБА_3 - 11/90, ОСОБА_3 - 11/90, ОСОБА_4 - 57/90 (а.с. 12 т. 1).

Із наведеного з урахуванням зазначених документів та інших матеріалів справи випливає таке. На час відкриття спадщини за ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4, до спадкової маси належав житловий будинок по АДРЕСА_2, право власності на який у рівних частках (по 1/3 ідеальній частці кожна) набули ОСОБА_6., ОСОБА_1 і ОСОБА_3. У подальшому саме цей будинок був позначений на плані, в облікових і реєстраційних документах літерою «А».

У 1971 році був завершений будівництвом та прийнятий в експлуатацію збудований установленим порядком ОСОБА_4 у межах того ж домоволодіння житловий будинок, який у подальшому був позначений на плані, в облікових і реєстраційних документах літерою «Б». Утім, єдине домоволодіння не було розділене на два окремі у зв'язку зі зведенням сім'єю ОСОБА_1 нового будинку і продовжує обліковуватися як одне домоволодіння, що складається з двох будинків із належними до них господарськими будівлями і спорудами.

У зв'язку зі зведенням будинку ідеальні частки співвласників домоволодіння змінилися, така частка виникла у ОСОБА_4, однак, розподіл часток між усіма співвласниками був здійснений щодо домоволодіння в цілому, права щодо окремих майнових об'єктів (передусім будинків літ. «А» і літ. «Б») не визначалися та не реєструвалися, майнові права кожного зі співвласників були оформлені та зареєстровані щодо всього домоволодіння (щодо кожного з майнових об'єктів, належного до домоволодіння). Правомірність відповідних рішень, дій, зокрема, органів місцевого самоврядування, органів технічної інвентаризації та державної реєстрації прав, достовірність відповідних документів, правомірність виникнення і оформлення майнових прав презюмуються, такі рішення, дії, акти сторонами не оспорювалися і є обов'язковими, як не ставилися під сумнів і обставини виникнення та спосіб оформлення прав.

Тобто, з урахуванням відповідного руху майнових прав кожному зі співвласників домоволодіння належала (належить) у певний момент відповідна ідеальна частка у всьому майні домоволодіння, зокрема, ОСОБА_3 наразі належить 22/90 у праві власності також і на будинок літ. «Б», рівно як і ОСОБА_1 та ОСОБА_4 належать відповідно ідеальні частки у розмірах 11/90 і 57/90 у праві власності також і на будинок літ. «А». Зміни в нумерації домоволодіння, зміни і варіації у прізвищах та інших реквізитах сторін, у їх написанні тощо істотного значення не мають, оскільки матеріали справи уможливлюють достовірне встановлення відповідних ідентифікуючих даних та інших обставин, які власне щодо таких реквізитів не оспорюються.

Відтак, питання про визнання права власності позивача на будинок літ. «А» і на інші об'єкти із виділенням їх в окреме домоволодіння (питання про виділ у натурі частки із спільної власності) не може вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо виникнення і оформлення відповідних прав та щодо володіння об'єктом спільної часткової власності. Зокрема, вимагаючи визнання права власності на будинок літ. «А» позивач по суті ставить питання про позбавлення відповідачів права власності на їх частки в цьому майні та, водночас, не ставить передбаченим законом порядком питання ані про припинення права на свою частку в будинку літ. «Б», ані про відповідну компенсацію відповідачам.

За приписами ст.ст. 41, 55 Конституції України, ст.ст. 4, 6, 86, 112, 113, 115, Розділу VII ЦК Української РСР (1963 р.), ст.ст. 2, 4, 8, 12, 13, 17, 19, 48, 49, 55 Закону України «Про власність», ст.ст. 11, 316-319, 321, 328, 355-358, 364, 365, 367, Глави 29 ЦК України (2003 р.), інших норм законодавства, якими з урахуванням часу виникнення відповідних юридичних фактів регулюються спірні правовідносини, право власності набувається в порядку, визначеному законом, і лише як таке підлягає захисту; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні; право спільної часткової власності співвласники здійснюють за взаємною згодою, відповідно до їх часток у праві власності; співвласник управі вимагати поділу в натурі спільного майна, виділу своєї частки зі спільного майна, а в разі неможливості такого - відповідної компенсації; право співвласника на частку в майні за вимогою іншого співвласника може бути припинене лише за наявності і доведеності передбачених для цього законом підстав і за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду; у разі недосягнення співвласниками згоди відповідний спір вирішується судом.

Обставин, які б відповідно до закону уможливлювали визнання права власності позивача на будинок літ. «А» і на інші об'єкти із виділенням їх в окреме домоволодіння, а тому - і задоволення позову, у справі немає, що вже само по собі виключало можливість задоволення пред'явлених вимог. Питання, пов'язані із технічною можливістю виділу, створенням окремого домоволодіння, визначенням відповідної земельної ділянки для нього (в т.ч., у контексті питання про частку у праві власності позивача на майно), доказуванням відповідних обставин у належний процесуальний спосіб тощо взагалі позивачем були залишені поза увагою, хоча такі йому теж належало вирішувати. З огляду на обставини справи, позивач необґрунтовано посилався на положення ст.ст. 331 і 392 ЦК України як на правові підстави для задоволення позову, позаяк офіційна фіксація факту самочинного будівництва (ст. 105 ЦК Української РСР (1963 р.), ст. 376 ЦК України (2003 р.)), що не заперечується сторонами, а також відсутність умов, зазначених у ст. 392 ЦК України, як таких і невідповідність указаної норми суті спору виключають можливість застосування цих норм закону, що суд правильно відзначив у рішенні. Окрім цього, суд не вправі перебирати на себе повноваження органів виконавчої влади, місцевого самоврядування у частині визначення технічного стану будівлі, дотримання будівельних норм і правил, можливості її експлуатації тощо та приймати відповідні рішення поза процедурою розгляду відповідних питань за зверненням забудовника та за відсутності відмови відповідного органу у вирішенні питання у передбачений для цього законодавством спосіб.

Беручи до уваги предмет доказування в справі (ст. 179 ч. 1 ЦПК України), обставини, що мають значення встановлюються передусім документально. Показання свідків не є належними і допустимими доказами щодо обставин, які підлягають доказуванню (ст.ст. 57-59 ЦПК України), що випливає з обставин, встановлених під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи вбачається, що справу було призначено до розгляду судом першої інстанції на 01.08.2016, у справі міститься повідомлення про вручення судової повістки ОСОБА_1 (а.с. 142 т. 1), однак, доказів повідомлення відповідачів ОСОБА_4 та Мукачівської міськради про це судове засідання у справі немає, розгляд справи було відкладено на 12.08.2016 у зв'язку з неявкою до суду учасників процесу (а.с. 136, 140 т. 1). Крім цього, 30.07.2016 до суду надійшла заява позивача ОСОБА_3 про зміну позовних вимог, якою такі були сформульовані в остаточній редакції і було поставлено питання про виділення окремого домоволодіння (був змінений предмет позову) (а.с. 138-139 т. 1). У справі є повідомлення про вручення поштових відправлень ОСОБА_1 і ОСОБА_4, однак немає доказів повідомлення про розгляд справи відповідача Мукачівської міськради, а також немає доказів направлення відповідачам заяви про зміну предмету позову від 30.07.2016, оскільки направлявся інший документ - клопотання від 01.08.2016 про зменшення позовних вимог (а.с. 146-147, 153 т. 1). Тож були відсутні умови для заочного судового розгляду, встановлені ст. 31 ч. 2, ст.ст. 74, 118, ст. 127 ч. 2, ст. 224 ч.ч. 2, 3 ЦПК України, суд не мав процесуальних підстав для ухвалення 12.08.2016 заочного рішення в справі, яким він задовольнив позов (а.с. 162-163 т. 1).

Відповідач ОСОБА_1 подала обґрунтовану заяву про перегляд заочного рішення суду від 12.08.2016, заява відповідає вимогам ст. 229 ЦПК України, суд з урахуванням обставин справи, її руху та істотності доказів, на які посилався і які подав відповідач, що їх він був позбавлений можливості надати раніше, ухвалою від 19.05.2016 із дотриманням норм процесуального права (ст. 232 ч. 1 УЦПК України) скасував заочне рішення (а.с. 223-224 т. 1). Заперечення позивача щодо зазначеної ухвали суду не враховують обставин, за яких було судом постановлене заочне рішення, та не спростовують правильності ухвали, для скасування якої підстав немає.

Виходячи з викладеного, на підставі ст. 308 ЦПК України необґрунтовану апеляцію позивача слід відхилити, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права рішення суду першої інстанції - залишити без змін. Водночас колегія суддів вважає за необхідне констатувати, що сторони не позбавлені права і можливості встановленим порядком врегулювати свої відносини за взаємною згодою і така можливість не втрачена.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, від імені та в інтересах якої діє адвокат Мельник Павло Петрович, відхилити, рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді