Провадження № 2/127/3887/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

17.07.2017 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Федчишена С.А.,

при секретарі Підвисоцькій О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Служби у справах дітей Вінницької міської ради про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Позов мотивовано тим, що 04.02.2006року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.12.2012року шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.04.2013р. із ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 500грн. до досягнення дитиною повноліття. З часу ухвалення вказаного рішення відповідач по справі аліментів не сплачує, посилаючись на відсутність коштів. З моменту розірвання шлюбу і до сьогодні їх спільний син проживає та знаходиться на утримання позивача. Враховуючи те, що відповідач не працевлаштований і його заробітки не постійні, вважає справедливим визначити аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, а саме - 1777грн. Просить збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1777грн. та позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин.

Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав.

Враховуючи думку позивача, вимоги ст. ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне розглядати справу у відсутність відповідача, постановивши по справі заочне рішення.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав.

При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що сторони з 04.02.2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі.

Згідно свідоцтва про народження ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_5, батьками якого вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.8).

Відповідно до рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.12.2012року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано (а.с.11).

Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» №3586 від 12.05.2017року ОСОБА_5, 2006р.н. проживає та зареєстрований разом із матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Відповідно до довідки Літинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області про неотримання аліментів №2679/15.9-25 від 17.05.2017р. ОСОБА_1 не отримувала аліментів від ОСОБА_2 у період з 04.09.2013р. по 30.04.2017р., згідно з виконавчим листом №205/4365/2012 виданим 09.04.2013р. Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. в твердій грошовій сумі в розмірі 500,00грн. щомісяця (а.с.12).

Згідно довідки КЗ» ЗОШ І-ІІІ студентів №16» від 16.05.2017р. № 238 ОСОБА_5 навчається у КЗ «Загальноосвітня школа І-ІІІ №16 ВМР» в 4а класі (а.с.16).

Відповідно до листа КЗ «Центр первинної медико - санітарної допомоги №2» №01-2/745 від 16.05.2017року неповнолітній ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. обслуговується в КЗ «ЦПМСД №2», дільниця №31. На прийоми до лікаря та виклики вдома дитину завжди супроводжує мати ОСОБА_1 (а.с.17).

Згідно інформації КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів №16» №239 від 16.05.2017р. ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в 4-А класі КЗ «ЗОШ І-ІІІ ступенів №16 ВМР». Мати ОСОБА_1 приділяє належну увагу вихованню хлопчика. Вона цікавиться навчанням, допомагає у ньому. ОСОБА_1 займається вихованням дитини, систематично відвідує батьківські збори, бере активну участь у житті класу. Батько, ОСОБА_2 з сім'єю не проживає. Не цікавиться справами сина, не відвідує батьківські збори й заходи ,у яких бере участь його дитина, з учителями з приводу поведінки і навчання не спілкується (а.с.18).

Стаття 165 СК України передбачає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно ст. 32 Конституції України, ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2, батько малолітнього, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, він не забезпечує його необхідним, матеріально не утримує, не турбується моральним розвитком, що негативно впливає на фізичний та моральний розвиток дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 164 СК України мати,батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, яка набула чинності на території України 27.09.1991 року передбачено, що розлучення дитини з батьками допускається у виняткових випадках і то якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

У національному законодавстві і зокрема в ст. 164 СК України, передбачається вичерпний перелік, коли батьки можуть бути позбавлені батьківських прав в судовому порядку. Слідуючи вимогам міжнародного права, національне законодавство розглядає позбавлення батьківських права, як крайній захід впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Судом встановлено, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків. Більше того, усі обставини свідчать про те, що він продовжує ухилятись від виконання своїх батьківських обов'язків. Він залишив дитину, більше чотирьох років не цікавиться його життям, не бере участі у вихованні, не забезпечує матеріально. Крім того, судом з'ясовано, що ОСОБА_2 взагалі проживає окремо від сина, родинних стосунків з ним не підтримує. Тому, суд вважає, що розлучення малолітнього з її батьком буде в найкращих його інтересах.

Відповідно до ППВС України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" п. 15 передбачає, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують,та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Пункт 16. передбачає, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України , ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до практики ЄС "справа Гаазе проти Німеччини" п. 83 рішення зазначено, що втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є леґітимними згідно з пунктом 2 статті 8, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей.

У рішенні по справі " Хант проти України " п. 54 зазначено, що суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні по справі "Савіни проти України" п. 47 зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 (див., зокрема, рішення у справі "МакМайкл проти Сполученого Королівства" (McMichael v. the United Kingdom) від 24 лютого 1995 року, п. 86, серія A, N 307-B).Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві" (див. згадане вище рішення у справі МакМайкла, п. 87).

Згідно ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Судом встановлено, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.04.2013року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження в твердій грошовій сумі в розмірі 500грн., щомісяця, починаючи з 26.12.2012року до досягнення дитиною повноліття (а.с.10).

Позивач ОСОБА_1 пред'являючи вимогу про стягнення аліментів довела, що на даний час з'явилися підстави для збільшення розміру аліментів. А саме те, що у неї погіршився матеріальний стан, оскільки вона не працює та не має жодного прибутку; також те, що дитина почала відвідувати школу та потребує більше коштів для її утримання. Тобто підстави для зміни розміру стягуваних аліментів наявні.

Тому, виходячи із прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який згідно ЗУ «Про державний бюджет України на 2017рік» з 1 травня 2017 року становить -1777 грн., а також з урахуванням того, що витрати на дитину батьки складають більший розмір ніж визначено Законом та те, що витрати на дитину повинні нести батьки порівну, суд вважає, що розмір аліментів слід змінити. Та стягнути із ОСОБА_2 аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі 1777,00 грн.

Згідно ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00у відшкодування витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав та на користь держави 640,00грн. у відшкодування витрат по сплаті судового збору за позовну вимогу про збільшення розміру аліментів.

На підставі викладеного, згідно ст. 164, 166, 192 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 народження батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження.

Змінити розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_2, на підставі рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 09.04.2013року, стягнувши з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. в твердій грошовій сумі в розмірі 1777грн., щомісячно, до повноліття дитини, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 29.05.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 640 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 (ІПН НОМЕР_1, останнє відоме місце проживання АДРЕСА_2 на користь держави 640 гривень у відшкодування витрат по сплаті судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: