О К Р Е М А Д У М К А
судді Вищого спеціалізованого суду України
з розгляду цивільних і кримінальних справ
08 листопада 2017 року м. Київ
за позовом військового прокурора Чернівецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності та витребування нерухомого майна.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 листопада 2017 року рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 березня 2017 року залишено без змін.

Вважаю, що при розгляді вказаної цивільної справи судами неповно були з'ясовані її обставини та не враховано вимоги норм матеріального та процесуального права.

Прокурором заявлено позов про визнання права власності на нерухоме майно за Міністерством оборони України (далі - МОУ) та витребування його з чужого незаконного володіння. Позивачами зазначено МОУ та ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод».

Разом з тим у матеріалах цивільної справи міститься посвідчена Військовою прокуратурою Чернівецького гарнізону фотокопія рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 02 квітня 2015 року за позовом заступника Чернівецького прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції у спірних правовідносинах: Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_3, треті особи ПАТ КБ «Хрещатик», реєстраційна служба Білгород-Дністровського управління юстиції Одеської області про витребування нерухомого майна та зобов'язання вчинити дії, відповідно до якої позов задоволено.

Визнано право власності на нерухоме майно - базу відпочинку «Метеор», витребувано зазначене майно з чужого незаконного володіння ОСОБА_3 та скасовано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про право власності на вказане майно за ОСОБА_3 (а. с. 33−36, т. 1).

Посилання на вказане рішення міститься і у мотивувальній частині ухвали апеляційного суду Одеської області з посиланням на його скасування рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року. Разом з тим належно засвідченої копії цього рішення матеріали справи не містять.

Разом з тим, з позовної заяви, яка розглядається судами вбачається, що аналогічні сторони та аналогічні вимоги, а саме: Міністерство оборони України, державне підприємство Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» та ОСОБА_3 були сторонами у справі, заявлялися вимоги про витребування цього ж майна, вирішеній рішенням апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року.

Разом з тим, питання щодо закриття провадження у справі у частині позовних вимог Міністерства оборони України, державного підприємства Міністерства оборони України «Чернівецький металообробний завод» до ОСОБА_3 про витребування майна відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України не вирішувалося жодною судовою інстанцією, що є недотриманням вимог ЦПК України.

Крім того, у матеріалах справи відсутнє підтвердження належності майна державі, чи конкретній юридичній особі, оскільки у позовній заяві прокурор зазначав, що спірне майно належить державі Україна в особі МОУ, а передане у господарське відання ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод».

З листів ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» до відділу державної виконавчої служби вбачається, що вказане майно належить саме вказаній юридичній особі та перебуває на її балансі (а. с. 182, т. 1).

Матеріали справи не містять жодного доказу щодо обсягу повноважень МОУ відносно вказаного нерухомого майна, хоча і позовна заява, і пояснення позивачів та прокурора містять посилання на те, що правом розпорядження вказаним майном наділене лише МОУ.

При цьому відповідно до ст. 136 ГК України право господарського відання є речовим правом суб'єкта підприємництва, який володіє, користується і розпоряджається майном, закріпленим за ним власником (уповноваженим ним органом), з обмеженням правомочності розпорядження щодо окремих видів майна за згодою власника у випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами.

Власник майна, закріпленого на праві господарського відання за суб'єктом підприємництва, здійснює контроль за використанням та збереженням належного йому майна безпосередньо або через уповноважений ним орган, не втручаючись в оперативно-господарську діяльність підприємства.

Щодо захисту права господарського відання застосовуються положення закону, встановлені для захисту права власності. Суб'єкт підприємництва, який здійснює господарську діяльність на основі права господарського відання, має право на захист своїх майнових прав також від власника.

Отже, при зверненні з позовом позивачем мав бути зазначений обсяг прав як МОУ, так і ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод» щодо спірного майна та надано відповідні докази на їх підтвердження, чого зроблено не було.

У мотивувальній частині як рішення суду першої інстанції, так і апеляційного суду зазначено декілька підстав відмови у позові.

Однією з таких підстав зазначено наявність волі власника на відчуження майна.

З такою позицією погодитися не можна, оскільки зазначене спірне нерухоме майно реалізовано на прилюдних торгах, учасником якого не був його власник, чи то МОУ, чи то ДП МОУ «Чернівецький металообробний завод». Тобто встановлювати наявність волі власника на відчуження вказаного майна не є предметом дослідження, оскільки відповідно до постанови Львівського апеляційного господарського суду від 05 травня 2014 року вказані прилюдні торги з реалізації спірного майна визнані недійсними (а. с. 19−27, т. 1).

Вказаний висновок є преюдиційним і обставини, встановлені цим рішенням не підлягають перегляду при розгляді інших справ за участі вказаних сторін, що передбачено у ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

При розгляді справи судам необхідно було дослідити лише одне питання, чи можна застосовувати ч. 2 ст. 388 ЦК України при тому, що прилюдні торги визнано недійсними і навести обґрунтування свого висновку.

На вказаній обставині повинен зосередитися і суд касаційної інстанції, як суд права.

При вирішенні вказаного питання необхідно взяти до уваги, що підстава набуття ОСОБА_3 права власності на спірне нерухоме майно, а саме те, що прилюдні торги визнані недійсними, перестала існувати.

Крім того, у мотивувальній частині рішення апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2015 року зазначені обставини досліджувалися і їм надано відповідну оцінку.

Разом з тим, при співставленні механізму дії норм щодо недійсності правочину, яким за своєю природою є прилюдні торги та захистом права добросовісного набувача майна на таких торгах є принцип, згідно з яким недійсний правочин не створює для сторін чи інших осіб правових наслідків. Зокрема, сторони не зобов'язані виконувати передбачені таким правочином умови, одна сторона недійсного правочину має право відхилити вимоги другої сторони щодо вчинення певних дій. Зрозуміло, що це можливо лише тоді, коли сторонам відомо про недійсність правочину. Водночас ЦК встановлює виняток із вищезгаданого правила, який полягає в тому, що недійсний правочин породжує лише ті юридичні наслідки, які пов'язані з його недійсністю.

Вчинення будь-яких дій за правочином, визнаним судом недійсним, не має під собою правової підстави, а відтак набуває ознак неправомірності. Разом з тим ч. 2 ст. 388 ЦК України передбачає захист права добросовісного набувача, якому воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Зазначена обставина обумовлена тим, що сторонами договору про проведення прилюдних торгів є відповідний відділ державної виконавчої служби та юридична особа - організатор прилюдних торгів. Учасник прилюдних торгів позбавлений можливості перевірити відповідність дій вказаних осіб вимогам чинного законодавства.

Колегія суддів не дослідила співвідношення вказаних вимог ЦК України.

Крім того, необхідно було зазначити, що право власності ОСОБА_2 на спірне нерухоме майно є похідним від права власності, набутого ОСОБА_3

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.М.Ситнік