22-ц/775/531/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Мохов Є.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 липня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Пономарьової О.М., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Гаркуша О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на гараж, за апеляційною скаргою заступника прокурора Донецької області на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 травня 2017 року

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 селищної ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на гараж. Обґрунтовуючи свої вимоги посилався на те, що в 1993 року побудовав гараж загальною площею 26,0 кв.м без дозволу Волноваської міської ради, без складання проекту та відведення земельної ділянки і це перешкоджає введенню його в експлуатацію. Згідно рішення ОСОБА_3 селищної ради від 05.04.2017 року № 36 гаражу присвоено номер "259" та який розташований по вул. Українська, смт.Донське Волноваського району Донецької області. У звязку з неможливістю отримання правовстановлюючих документів, просив визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно.

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 19 травня 2017 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на гараж задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на обєкт нерухомості гараж № 259, загальною площею 26,2 кв.м., розташований за адресою: вул. Українська смт. Донське Волноваського району Донецької область.

Не погодившись з вказаним рішенням суду заступник прокурора Донецької області, діючи в інтересах держави в особі ОСОБА_3 селищної ради Волноваського району Донецької області,на підставі ч.2ст.45 УПК України, подав апеляційну скаргу, в якій , посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

В обґрунтування доводів апеляції вказує, що судом першої інстанції помилково застосовано до спірних відносин ст. 392 ЦК України, так як ОСОБА_2 не набув права власності на спірне нерухоме майно у встановленому законом порядку, тому він не може вимагати його захисту. Зазначає що, позивач не звертався до місцевої ради та не отримував земельну ділянку під будівництво гаражу, у звязку з цим, спірне нерухоме майно є самочинним будівництвом і право власності на нього не може бути визнано за особою, яка незаконно його збудувала. Зазначає, що ОСОБА_2 не надано будь-яких доказів того, що спірний гараж побудовано саме ним, що не дає можливості достеменно стверджувати належність позивачу навіть матеріалів спорудженого гаражу. Отже, зважаючи на наявну загрозу порушення інтересів держави щодо передачі права власності у спосіб, який суперечить вимогам закону, просить скасувати рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 травня 2017 року та постановити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які про час та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчить витяг з журналу телефонограм за 11.07.2017 року за №№ 1062,1063( позивач особисто прийняв телефонограму за телефонним номером, вказаним ним у позовній заяві.( а.с. 1,41,42) Від представника відповідача ОСОБА_3 селищної ради надійшло клопотання про слухання справи за їх відсутність( а.с. 46-47),позивач клопотань до апеляційного суду не надавав, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справі за відсутність сторін.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи прокурора Полторацької Т.Є.,яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання права власності на гараж, суд виходив з того, що відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Отже, оскільки позивач ОСОБА_2 побудував гараж , він має право на захист своїх майнових прав у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, тобто про визнання права власності на майно у судовому порядку.

Судова колегія не погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що позивач в 1993 році побудував гараж без дозволу Волноваської міської ради, без складання проекту та відведення земельної ділянки і це перешкоджає введенню його в експлуатацію.

Згідно рішення ОСОБА_3 селищної ради від 05.04.2017 року № 36 гаражу присвоїно номер "259", розташованого по вул. Українська, смт.Донське Волноваського району Донецької області.(а.с.4).

Загальна площа гаража складає 26,2 кв.м., що підтверджується інформаційною довідкою КП " Волноваського бюро технічної інвентарізації"від 11.04.2017 року № 394.(а.с.2).

Частиною 1 статті 2 Закону України "Про власність" (в редакції 1993 року ) визначено, що право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Статтею 12 Закону України "Про власність" передбачалось, що праця громадян є основою створення і примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.

Згідно частини 1 статті 328 ЦК України, право власності отримується на підставах, не заборонених законом.

Відповідно до частин 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом.

Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що позивач набув право власності на гараж, та дане право потребує судового захисту у порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Відповідно до ст. 392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, передумовою для застосування ст. 392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

У свою чергу, позивач у позові про визнання права власності це особа, яка вже є власником.

Згідно обставин, встановлених судом, позивач не є власником, але бажає ним стати, а саме- на обєкт самочинного будівництва.

Разом з цим, оскільки набуття права власності регулюється окремими нормами і зазначений позов ОСОБА_2 заявлений не для визнання, а для набуття права власності, задоволеню у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України, він бути не можє.

У свою чергу, згідно із ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об'єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об'єкт нерухомості збудовано без належного дозволу чи належно затвердженого проекту; 3) об'єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у ч. 1 ст. 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об'єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. ( частина 2 статті 376 ЦК України)

Судом встановлено, що позивач в 1993 році побудував гараж без дозволу Волноваської міської ради, без складання проекту та відведення земельної ділянки, а 05.04.2017 року, на його звернення, рішенням ОСОБА_3 селищної ради № 36 гаражу присвоєно номер "259" який розташований по вул. Українська, смт. Донське Волноваського району Донецької області.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 10, частин 1, 4 ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказів, що позивач побудував такий гараж, та час його будівництва,- в матеріалах справи не має. Відомостей,що даний гараж був предметом дослідження будівельно-технічної експертизи або експертного дослідження на предмет відповідності будівельних норм і правил матеріали справи не містять.

Згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об'єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.

При цьому слід ураховувати положення ч. 1 ст. 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об'єкті нерухомості.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про набуття позивачем права власності на фактично самочинне будівництво, оскільки такі висновки не ґрунтуються на вимогах закону.

Отже, враховуючи викладене, судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2про визнання права власності на гараж.

Відповідно до п.10 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі-громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, до яких відноситься і ОСОБА_2В.( посвідчення учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЄС у 1987 році,категорія 2). (а.с.5)Отже, враховуючи приписи статті 88 ЦПК України, позивач звільняється від оплати судового збору , понесеного представником апелянта, та дані витрати покладаються на державу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

апеляційну скаргу заступника прокурора Донецької області задовольнити.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 19 травня 2017 року скасувати.

У задоволені позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Волноваського району Донецької області про визнання права власності на гараж відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_4

ОСОБА_5