02.11.2017 227/3030/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

02 листопада 2017 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Корнєєвої В.В.

при секретарі Харьковій Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Добропільського міськрайонного суду Донецької області із позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням, в обгрунтування якої зазначила, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що починаючи з 20.03.2007 р. у вказаній квартирі зареєстрований відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, але з 2014 року за вказаною адресою не проживає, з реєстраційного обліку не знятий, на неодноразові прохання знятися з реєстрації відповідач відмовляється. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем припинені всі сімейні відносини, спільного господарства сторони не ведуть, позивач перебуває в шлюбі з іншим чоловіком, а відповідач більше одного року не проживає за зазначеною адресою та не приймає участі в утриманні майна. Позивач просить визнати відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, особою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, з метою усунення перешкод для реалізації свого права власності.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про час, дату та місце розгляду повідомлялися належним чином. Позивач через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 42). Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином - шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації (а.с. 24,27), опублікування оголошення на офіційному сайті Добропільського міськрайонного суду Донецької області (а.с. 21, 34) та через оголошення в засобах масової інформації (а.с. 22-23). Доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи у його відсутності відповідач суду не надав.

Згідно ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 169, 224 ЦПК України, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, а тому, за згодою позивача, є підстави для заочного розгляду справи у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі доказів, направивши після розгляду справи копію рішення за місцем реєстрації відповідача.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне:

Судом встановлено, що позивач є власником житлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області 10 листопада 2016 року та зареєстрованим в реєстрі за № 1743 (а.с. 6-7) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8).

У зазначеному житловому приміщенні відповідач ОСОБА_2 є зареєстрованим з 20.03.2007 року, що підтверджується копією домової книги (а.с. 9-11). Відповідно до довідки, виданої відділом реєстрації Добропільської міської ради Донецької області 26.07.2017 р. № 17/3019, колишній чоловік позивача ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Згідно акта від 26.07.2017 р. № 439, виданого Приватним підприємством «Добропільська ремонтно-експлуатаційна служба «Південний», ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає з 2014 року (а.с. 13).

Допитані в якості свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначили, що позивач ОСОБА_1 дійсно проживає за адресою: АДРЕСА_1 Відповідач ОСОБА_2 є колишнім чоловіком позивача, за місцем реєстрації відповідач не проживає, в 2014 році поїхав до м. Донецьк, після чого за цією адресою не з'являвся, речей відповідача в квартирі свідки не бачили.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України право власності є правом особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном на власний розсуд. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. При цьому житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом. В контексті ст. 405 ЦК України вимога спільного проживання є додатковою і має обов'язковий характер. Тому можна виділити такі умови, за наявності яких особа матиме право на користування житлом поряд з власником: користувач повинен, по-перше, бути членом сім'ї власника житла, а по-друге, повинен проживати разом із ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з 2014 року не проживає в квартирі позивача, участі в утриманні квартири не приймає, тим самим чинить перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., який відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 47 Конституції України, ст.29, 317, 392, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 11, 60,61, 88, 169, 209, 213, 215, 223-227 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_1, судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Корнєєва

02.11.2017