Справа № 359/9817/16-ц Головуючий у І інстанції Вознюк С. М.
Провадження № 22-ц/780/3952/17 Доповідач у 2 інстанції Верланов С. М.
Категорія 33 12.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Верланова С.М.,

суддів - Іванової І.В., Гуля В.В.,

за участю секретаря - Воробей В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2016 року позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вони є співвласниками в рівних частинах квартири АДРЕСА_4 23 вересня 2016 року мешканці квартири АДРЕСА_3 у цьому будинку здійснили залиття належної їм квартири, внаслідок чого було залито водою стелю, стіни, підлогу в коридорі та в маленькій кімнаті, в коридорі був пошкоджений паркет, що підтверджується актом комісії №7, який затвердженого головним інженером КП «ЖРЕУ». Згідно звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна у квартири АДРЕСА_2 розмір матеріальних збитків станом на 22 грудня 2016 року складає 12 561 грн. За складання даного звіту позивачем ОСОБА_3 сплачено кошти в розмірі 650 грн. Також внаслідок залиття їм завдано моральну шкоду, яку вони оцінили у 5 000 грн.

З урахуванням уточнення позовних вимог, позивачі просили стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 на свою користь матеріальну шкоду у розмірі 12 561 грн., моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., витрати за складання звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна у розмірі 650 грн., судовий збір у розмірі 551 грн. 21 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 2 400 грн.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2017 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 3 140 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., витрати на експертну оцінку у розмірі 650 грн., судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., частину сплаченої вартості за послуги адвоката у розмірі 1 200 грн., а всього 6 531 грн. 45 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 3 140 грн. 25 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000 грн., а всього 4 140 грн. 25 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 640 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збору у розмірі по 689 грн., з кожного окремо .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (ч.2 ст.1166 ЦК України).

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв'язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності вини в завданні шкоди, а позивач доказує наявність шкоди та її розмір.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві приватної власності в рівних частинах належить квартира АДРЕСА_2 що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 08 серпня 2001 року (а.с.8).

Відповідач ОСОБА_2 згідно договору оренди житлового приміщення від 23 липня 2016 року проживає в АДРЕСА_5 яка належить ОСОБА_5 Вказана квартира розташована над квартирою позивачів (а.с.74,75).

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі зазначали, що 23 вересня 2016 року з вини ОСОБА_2 було залито їх квартиру. На підтвердження вказаних обставин позивачі надали акт №7, що складений комісією у складі: майстра дільниці ТОВ «Компанія Рембудшлях» ОСОБА_6, слюсаря - сантехніка КП «ЖРЕУ» ОСОБА_7, слюсаря - електрика ОСОБА_8, з якого вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2 була вода на стелі, стінах, на підлозі в коридорі та маленькій кімнаті. В коридорі піднявся паркет. Причиною затоплення став відкритий кран змішувача у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_3.

За фактом залиття квартири та нанесення збитків позивачі звернулися до приватного підприємства «Авто-Експрес» з метою визначення розміру завданих збитків.

Згідно звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна в квартирі, складеного приватним підприємством «Авто-Експрес», розмір матеріальних збитків заподіяних власникові майна, внаслідок залиття водою, складає 12 561 грн. (а.с.13-28).

За складання даного звіту ОСОБА_3 сплачено кошти в розмірі 650 грн., що підтверджується квитанцією від 25 листопада 2016 року (а.с.29).

Судом першої інстанції вірно встановлено, що залиття квартири позивачів відбулось з вини ОСОБА_2, що також не заперечував відповідач ОСОБА_2 Відповідач ОСОБА_5 відношення до залиття квартири позивачів не має, оскільки вона передала квартиру АДРЕСА_3 в оренду ОСОБА_2

За таких обставин, суд дійшов правильного висновку, що відповідальність за залиття квартири та відповідно відшкодування завданої шкоди повинен нести ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 визнав факт необхідності відшкодування шкоди, однак він не погодився з розміром відшкодування, який визначений позивачами.

Задовольняючи частково позов та стягуючи з ОСОБА_2 на користь позивачів матеріальну шкоду у розмірі 6280 грн. 50 коп., суд першої інстанції виходив із того, що позивачами не доведено, що пошкодження паркету відбулось саме внаслідок залиття квартири 23 вересня 206 року , а не внаслідок декількох затоплень квартири до цього, про що зазначали позивачі. При цьому, судом не прийнято до уваги акт затоплення квартири позивачів, оскільки його складено без дотримання положень діючого законодавства, не в день залиття та не на місці події. Також судом враховано, що зі звіту про оцінку виявлених пошкоджень неможливо встановити коли саме мало місце пошкодження паркету та ламінату.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.ст. 58, 59, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на спростування визначеного судом розміру матеріальної шкоду не надав, власного розрахунку заподіяної шкоди не надав та клопотання про призначення судової експертизи не заявляв.

Таким чином, колегія суддів вважає, що один лише факт незгоди ОСОБА_2 з визначеним судом розміром матеріальної шкоди не є підставою для скасування чи зміни рішення суду в цій частині.

За таких обставини, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції невірно визначив розмір матеріальної шкоди не заслуговують на увагу.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції правильно керувався ст.ст.23,1167 ЦК України й виходив із того, що внаслідок залиття квартири позивачі перенесли тривалі психологічні, душевні страждання та нервові напруження, витратили значний час для захисту та відновлення законних прав та інтересів.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачами не надано будь-яких доказів на підтвердження спричинення моральної шкоди, колегія суддів оцінює критично, оскільки не ґрунтуються на положеннях п.3 ч.2 ст.23 ЦК України, якою передбачено, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що сплачені позивачем кошти за складання звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна у розмірі 650 грн. не є судовими витратами, а тому відповідач вважає, що суд безпідставно стягнув їх з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_3, не заслуговують на увагу, з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (п.1 ч.2 ст.22 ЦК України).

Колегія суддів вважає, що понесені позивачем ОСОБА_3 витрати за складання приватним підприємством «Авто-Експрес» звіту про визначення вартості ремонтно-відновлювальних робіт пошкодженого оздоблення та майна є реальними збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, оскільки є витратами, які вона зробила для відновлення свого порушеного права.

З оскаржуваного рішення суду вбачається, що судом стягнуто з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_3 витрати за складання вищевказаного звіту у розмірі 650 грн. саме в рахунок відшкодування шкоди, а не в порядку розподілу судових витрат.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення матеріальної та моральної шкоди ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, передбачених законом підстав для його скасування в цій частині при апеляційному розгляді не встановлено.

Матеріали справи та зміст оскаржуваного рішення суду в цій частині не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Апеляційна скарга не містить доводів щодо не погодження з рішенням суду в частині стягнення судового збору та витрат на правову допомогу, а також в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Тому рішення суду в цій частині відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Ураховуючи наведене та положення ст.308 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді