АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2990/17 Головуючий 1-ї інстанції - Панас Н.Л.
Справа № 635/7371/16-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 серпня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

Кружиліної О.А.

за участю секретаря - Сватенко Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування зазначала, що на підставі договору іпотеки від 09.07.2014 року, укладеного між нею та ОСОБА_4, посвідченого ПН ХМНО Харитоновою Я.М. за реєстровим № 2121, вона є власником квартири АДРЕСА_1. В належній їй квартирі зареєстровані відповідачі разом з неповнолітньою дитиною, що позбавляє її можливості використовувати помешкання для власного проживання.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано ОСОБА_4 разом з малолітньої ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Визнано ОСОБА_5, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалою цього ж суду від 13.01.2017 року заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 30 листопада 2016 року скасовано, справу призначено до розгляду в судовому засіданні.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційні скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції від 20.03.2017 року скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права та не повне з'ясування обставин справи, які суд вважав встановленими.

Зазначає, що право власності на спірну квартиру, позивач набула на законних підставах, відповідно до договору іпотеки, укладеного між сторонами на забезпечення виконання зобов'язання, яке випливає із договору позики від 09.07.2014 року.

Також вказує, що суд посилаючись на ст. 109 ЖЖ УРСР у оскаржуваному рішенні вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивач просила визнати осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а не їх виселення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду, доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивач набула власності на АДРЕСА_1 яка не була придбана ОСОБА_4 за рахунок кредиту, а тому в силу приписів ст. 109 ЖК України виселення відповідачів неможливе без надання іншого житлового приміщення.

Однак такого висновку суд дійшов неповно з'ясував обставини справи та неправильно визначивши правову норму яка підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами.

З позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом порушення права власності не пов'язаного із позбавленням володіння.

Посилаючись на те, що право власності на АДРЕСА_1 перейшло до позивача, ОСОБА_2 просила усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житловим приміщенням.

Розглядаючи справу суд на зазначене уваги не звернув.

Оскільки способи захисту порушеного права статтею 391 ЦК України не визначені, власник може сам обирати яким чином такі перешкоди мають бути усунено.

Застосовуючи правила ст. 109 ЖК України та Закону України «Про іпотеку» суд не взяв до уваги, що вимоги про виселення не заявлялись.

Оскільки право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, підстави користування цією квартирою у відповідачів припинились, з новим власником будь-яких договірних правовідносин не виникло і відсутні підстави для користування чужим майном, передбачені главою 32 ЦК України судова колегія вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню.

З огляду на те, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а норми матеріального права застосовані неправильно, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 20 березня 2017 рокускасувати.

Визнати ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7 такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі: 551,20 грн. сплачений за звернення до суду першої інстанції; 606,32 грн. сплачений за звернення до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

О.А. Кружиліна