У Х В А Л А

4 липня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2017 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору,

встановила:

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 18 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 4 жовтня 2016 року, позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задоволено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення судів попередніх інстанцій залишено без змін.

У травні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 лютого 2017 року з підстави передбаченої пунктом 1 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частин 2, 4 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підтвердження зазначеної підстави заявником надано ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, від 25 травня 2016 року та від 20 липня 2016 року й постанову Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновком якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання кредитного договору недійсним, на підставі наданих та оцінених доказів у справі виходив з того, що позивач в обґрунтування своїх вимог не вказав, які саме умови договору він вважає несправедливими та такими, що порушують його прав і обов'язків та не зазначив, які саме відомості щодо умов кредитування були приховані від нього банком та враховуючи, що протягом восьми років з моменту укладення кредитного договору позивач виконував його умови шляхом погашення кредитної заборгованості і на момент укладення цього договору будь-яких додаткових вимог щодо його умов не заявляв, дійшов висновку про відсутність підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів» для задоволення позовних вимог.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, від 25 травня 2016 року та у постанові Вищого адміністративного суду України від 3 березня 2016 року, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позовних вимог про визнання недійсними кредитних договорів відповідно до положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» виходячи із обґрунтованості позивачами своїх позовних вимог щодо несправедливості умов договору і наданих та оцінених доказів у цій справі та враховуючи, що зміст кредитного договору не відповідає положенням ЦК України та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Отже, в судових рішеннях, наданих заявником для порівняння, та в судовому рішенні про перегляд якого подано заяву, судами встановлені різні фактичні обставини справи, що не свідчить про неоднакове застосуванням судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Надана для порівняння ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року не може бути прикладом неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував рішення суду апеляційної інстанції і направив справу на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України у зв'язку з порушенням судом норм процесуального права, зокрема, судом не з'ясовано усіх обставин у справі та не надано їм належної правової оцінки, що має суттєве значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору за заявою ОСОБА_4, про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 13 лютого 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк

Л.І. Охрімчук