Справа № 583/1286/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2017 року м. Охтирка Сумської області

Охтирський міськрайонний суд Сумської області в особі:

головуючого судді КОВАЛЬОВОЇ О.О.

при секретарях БАЙДАЛЕНКО О.О.,

ОСОБА_1

за участю осіб, що беруть участь у розгляді справи: позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, з фіксацією розгляду справи технічним комплексом «Камертон», розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА»

про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди

встановив:

26.05.2017 року позивач звернувся з позовом. Вимоги мотивував тим, що 13.05.2017 року між ним та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 2269, предметом згідно якого є автомобіль ЗАЗ Forza. На виконання умов вказаного договору позивач цього ж дня сплатив авансовий платіж в сумі 41895, 00 грн.

При розясненні умов договору від 13.05.2017 року за № 2269 представник ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» запевнила, що 17-18.05.2017 року вказаний автомобіль буде доставлений в м. Суми, де позивач зможе його забрати.

17.05.2017 року в телефонному режимі представник ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» повідомив позивачу, що автомобіль за договором від 13.05.2017 року, поставлений йому не буде та запропонував купити автомобіль іншої моделі за значно більшою вартістю або повернути сплачений авансовий платіж.

Не погодившись з пропозицією придбати значно дорожчий автомобіль, позивач став вимагати повернення грошей, але дізнався, що сплачені ним кошти призначалися на оплату за надані послуги відповідачем та оплату комісії.

Посилаючись не невиконання відповідачем обовязку з передачі автомобіля чи повернення сплаченого авансового платежу, позивач просив визнати недійсним договір фінансового лізингу від 13.05.2017 року № 2269, укладений між ним та відповідачем; стягнути з відповідача сплачені позивачем кошти у подвійному розмірі в сумі 83790,00 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 11520,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні вимоги за позовом підтримали з наведених в ньому мотивів.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, до суду не прибув, подав заперечення, в яких просив відмовити в задоволенні позовних вимог за їх безпідставністю. Пояснив, що при складанні договору фінансового лізингу від 13.05.2017 року за № 2269 було дотримано вимоги ст.ст. 202, 203 ЦК України, а саме договір укладено між позивачем та ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» в письмовій формі, особисто підписано сторонами та скріплений печаткою. Нормами діючого законодавства, що регулюють правовідносини у сфері лізингу, не передбачено обовязку нотаріального посвідчення вказаних договорів. Крім того, не використання позивачем свого права на належне ознайомлення з умовами договору від 13.05.2017 року не може свідчити про введення його в оману представниками ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА». Представник відповідача зазначає, що у договорі лізингу немає обов'язків лізингоодержувача, які могли б спричинити шкоду останньому, умови договору є такими, що відповідають вимогам чинному законодавству.

Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, врахувавши пояснення осіб, що беруть участь у розгляді справи, їх доводи і заперечення та надані докази, оцінивши їх, виходив з наступного:

Встановлено, що 13.05.2017 року між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» укладений договір фінансового лізингу (далі-Договір), згідно умов якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача автомобіль ЗАЗ Forza, а позивач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати передбачені даним договором платежі. /а.с. 12-19/

В п. 8.2, п. 9.1., 9.2, 9.7 Договору зазначено, що вартість предмета лізингу погоджено сторонами у 8651,88 дол. США, що згідно обмінного курсу долара США до української гривні на дату укладення договору становить 229710,00 грн.; авасовий платіж визначено в розмірі 23% вартості предмета лізингу, комісія за організацію договору встановлена у розмірі 10 % вартості предмета лізингу, комісія за передачу 3% вартості предмета лізингу.

Згідно п. 10.3 Договору на момент укладання даного Договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмета лізингу на рівні, який було визначено на момент підписання данного Договору становить 199,46 доларів США, згідно обмінного курсу доларів США до української гривні, на фактичну дату укладення данного Договору, що, відповідно становить 5295,66 грн. у гривневому еквіваленті на дату укладення цього Договору, згідно з обмінним курсом доллара США до української гривні.

Пунктами 3.1.1., 3.3.1., 3.3.3. Договору встановлено, що лізингодавець зобов'язаний придбати предмет лізингу, який визначений лізингоодержувачем, в порядку та на умовах даного Договору та інших письмових домовленостей між сторонами. До отримання предмету лізингу, на умовах та у порядку передбаченим договором, сплатити передбачені даним договором платежі; у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору.

Відповідно до п. 1.7. ст. 1 договору фінансового лізингу предмет лізингу передається в користування Лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 календарних днів з моменту сплати Лізингоодержувачем на рахунок Лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, оплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору.

Згідно з п. 12.1 договору фінансового лізингу передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі, що передбачені в. п. 1.7 та 4.1, та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається.

На виконання умов договору фінансового лізингу 13.05.2017 року ОСОБА_2 на адресу ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» було сплачено авансові платежі згідно договору фінансового лізингу № 2269 від 13.05.2017 року в розмірі 18924,00 грн. та 22971,00 /а.с. 20-22/

В подальшому засобами телефонного зв`язку представник ТОВ «Єврокар Україна» повідомив ОСОБА_2 про неможливість виконання умов договору та купівлі предмету лізингу у специфікації, визначеній договором та запропонував купити автомобіль іншої моделі за вищою ціною.

19.05.2017 року позивач звернувся до ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА» із заявою про повернення йому сплачених на виконання умов договору від 13.05.2017 року коштів у сумі 41895,00 грн., із вказівкою банківських реквізитів для перерахування вказаних коштів. /а.с. 13/

22.06.2017 року відповідач повідомив позивачеві листом № 936, що договір фінансового лізингу розірваний з 23.05.2017 року.

17.07.2017 року на банківський рахунок позивача від відповідача надійшли кошти в сумі 15063.50 грн. за призначенням повернення коштів по розірванню договору фінлізингу № 2269 від 13.05.2017 року.

Згідно ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до правового висновку, викладеному в постанові Верховного Суду України від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15, відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом.

В ч. 1 ст. 807 ЦК України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В ст. 6 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно вимог ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З системного аналізу приведених норм права, суд приходить до висновку, що посилання представника відповідача на відсутність вимог законодавста про нотаріальне посвідчення договору фінансового лізингу є неоґрунтованим та таким, що не відповідає нормам закону, які регулюють спірні правовідносини, а нотаріальне не посвідчення укладеного між сторонами договору фінансового лізингу від 13.05.2017 року № 2269 тягне за собою його нікчемність.

За приписами ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх .

Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

В ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що права позивача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На переконання суду, положеннями договору фінансового лізингу, укладеного 13.05.2017 року між ОСОБА_2та ТОВ «ЄВРОКАР УКРАЇНА», обмежені права позивача, як споживача, передбачені Законами України «Про захист прав споживача», «Про фінансовий лізинг» та ЦК України, розширені права лізингодавця з одночасним звуженням його обов'язків, не зазначені відомості про продавця товару, його найменування, місцезнаходження, не міститься положень дострокової сплати лізингових платежів, не відповідають принципу добросовісності та рівності сторін у договорі, його положення в цілому містять істотний дисбаланс прав та обов'язків сторін договору на шкоду споживача, є несправедливими, порушують вимоги чинного законодавства та завдають шкоди споживачеві.

З приводу посилання представника відповідача на те, що на час укладення договору фінансового лізингу від 13.05.2016 року вказаний вид діяльності не підлягав ліцензуванню, суд зазначає наступне:

В ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що Національна комісія, яка здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Згідно вимог п. 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Таким чином, відсутність у ТОВ «ЄВРОКАР Україна» ліцензії для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, суперечить вимогам чинного законодавства.

За приписами ч. 5,6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Суд вважає, що визнання недійсними положень договору лізингу окремо призведе до необхідності зміни інших умов договору, суттєво змінить зміст договору, а тому договір має бути визнаний недійсним в цілому.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги про відшкодування збитків у подвійному розмірі сплачених адміністративних платіжів в сумі 83790,00 грн., знайшли часткове підтвердження наданими позивачем та його представником доказами, тому підлягають задоволенню на суму 26831.50 грн., а саме фактично сплачений позивачем платіж в сумі 41895,00 грн. за виключенням 15063.50 грн., які повернуті позивачеві 17.07.2017 року за розірванню договору фінансового лізингу № 2269 від 15.05.2017 року.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

В п. 3 Постанови Пленум Верховного Суду Українивід 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" зазаначено, що відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить довисновку, що позовна вимоги про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди підлягає задоволенню частково на суму 1000.00 грн., оскільки в ході судового розгляду справи позивачем та його представником не було надано доказів, що давали б суду змогу визначити обсяг страждань, яких зазнав ОСОБА_2; тривалості та можливості відновлення немайнових втрат, яких він зазнав у зв»язку з порушенням прав; стан його здоров'я, тощо.

Згідно із ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

В ст. 84 ЦПК України зазначено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Враховуючи час, витрачений на складання процесуальних документів, ступінь складності справи, необхідний і фактично наданого обсягу правової допомоги, суд дійшов висновку про визначення розміру компенсації, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачів в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу, в сумі 1000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 215, 216, 600, 627, 806 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» про визнання правочину недійсним, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати недійсними договір фінансового лізингу від 13.05.2017 року № 2269, укладений між ОСОБА_2 та товариством з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА».

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) кошти в сумі 26831 (двадцять шість тисяч вісімсот тридцять одна) гривня 50 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) на відшкодування моральної шкоди 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» () на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1) судові витрати у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1000 (одна) тисяча гривень 00 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «ЄВРОКАР УКРАЇНА» () на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі в сумі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, мають право на оскарження рішення суду після отримання ними повного тексту цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області ОСОБА_4

Повний текст рішення суду виготовлений 17.11.2017 року