Красилівський районний суд Хмельницької області
Справа № 677/872/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2017 м.Красилів

Красилівський районний суд

Хмельницької області в складі:

головуючого - судді Вознюка Р.В.

за участі секретаря Басистої Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Красилові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області, ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

10.06.2016 позивач звернувся до Красилівського районного суду Хмельницької області із позовом до ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області та ОСОБА_3 про визнання недійсними п. 3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області від 23.02.2012 № 712 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію гаражів» про затвердження ОСОБА_3 акта про прийняття в експлуатацію гаража по вулиці М. Грушевського, 3, загальною площею 27,4 м. кв., та оформлення права власності на нього за встановленою формою, а також свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 449530 виданого ОСОБА_6 міською радою ОСОБА_3 на зазначений гараж.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він є власником 1/2 частки житлового будинку із приналежними до нього господарськими будівлями та призначеної для їх обслуговування присадибної земельної ділянки площею 0,0552 га., кадастровий № :01:001:0239 по вулиці М. Грушевського, 5/1, в місті Красилів Хмельницької області поруч із якими, на самовільно зайнятій земельній ділянці загального користування розміщений самовільно збудований гараж, власником якого на даний час є ОСОБА_3.

Пунктом 3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області від 23.02.2012 затверджено акт прийняття в експлуатацію зазначеного гаража та вирішено оформити на нього право власності за встановленою формою, а також ОСОБА_6 міською радою ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на цей гараж.

Позивач вважає такі рішення та свідоцтво про право власності незаконними, а саме такими, що прийнятті ОСОБА_6 міською радою Хмельницької області з порушенням вимог частин 1, 5, 6, 9, 10 ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», у непередбаченому законом порядку та спосіб, з перевищенням повноважень, а також такими, що порушують його права та законні інтересами, у звязку з чим просив визнати їх недійсними.

В судовому засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги. Представник позивача додатково пояснив, що ОСОБА_3 не є забудовником спірного гаража, що особисто підтвердив відповідач у судовому засіданні, у звязку з чим він не мав права оформляти право власності на нього як забудовник новоствореного нерухомого майна, а також, що компетентні особи та органи не перевіряли даного гаража на предмет його відповідності державним будівельним нормам та можливості безпечної експлуатації, хоча він розміщений з порушенням мінімальної протипожежної відстані від гаража позивача, що несе загрозу схоронності та безпечній експлуатації майна останнього, порушує його право на безпечні умови проживання.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради в судовому засіданні проти позову заперечила посилаючись на те, що приймаючи оспорюване рішення та видаючи свідоцтво про право власності виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради та ОСОБА_6 міська рада керувались положеннями п.п. «а» п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджене Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 № 7/5 (надалі - Положення), тобто діяли в межах повноважень, у спосіб та порядку, які передбачені законом.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник проти позову також заперечили, просили відмовити у його задоволені, у звязку з тим, що ОСОБА_1 не є належним позивачем по даній справі, так як вищезазначені житловий будинок з господарськими будівлями і земельна ділянка належать не лише йому, а власником 1/2 їх частки є також ОСОБА_7, висновок спеціаліста від 02.10.2017 року № ед/017 не є висновком експерта, а тому є неналежним доказом, площа земельної ділянки позивача збільшилась із 0,0541 га., до 0,0552 га., за рахунок земель загального користування, внаслідок чого позивач сам зменшив відстань між межею його земельної ділянки та гаражем ОСОБА_3, а також, що оскаржуване рішення прийнято ОСОБА_6 міською радою Хмельницької області в межах наданих їй повноважень.

Крім того, відповідач ОСОБА_3 пояснив, що спірного гаража він фактично не будував, а йому його подарували, земельна ділянка під будівництво гаража йому не виділялась та проект будівлі не розроблявся, він не є забудовником гаража та інформація щодо цього у акті прийняття його в експлуатацію не відповідає дійсності. Також, у 2011 році він притягувався до адміністративної відповідальності за самовільне будівництво даного гаража, досліджені судом копії акта інспектора державного архітектурно-будівельного контролю та протоколу складені відносно нього та їх текст ОСОБА_3 не оспорює.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, обєктивно дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.09.2008 номер в реєстрі 2271 позивач є власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 загальною площею 70,6 кв. м..

Згідно договору про порядок користування квартирою від 01.12.2009 між позивачем та ОСОБА_7 встановлений порядок користування даною квартирною, згідно якого у користуванні останньої знаходяться житлова кімната № 3 площею 19,0 кв. м., та кухня № 6 площею 12,0 кв. м.; У користуванні позивача знаходять житлова кімната № 5 площею 9,5 кв. м., житлова кімната № 4 площею 13,3 кв. м., та кухня № 2 площею 8,8 кв. м..

Коридори № 7 площею 6,8 кв. м.; та № 1 площею 8,8 кв. м. знаходяться у їх спільному користуванні.

На підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 206134 від 04.08.2011 позивач є власником земельної ділянки площею 0,0552 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вулиці М. Грушевського, 5/1, в місті Красилові, кадастровий № :01:001:0239.

Згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 23.06.2009 № 23101703 позивач є також власником 1/2 частки хліва «Б»; літньої кухні «В» та гаража «Г», які узаконені відповідно до рішення ОСОБА_6 міської ради від 16.06.2009 № 1236.

Згідно ч. 1 ст. 386 та ст. 391 ЦК України держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, будучи співвласниками зазначених обєктів нерухомого майна позивач наділений правом на його захист, в тому числі шляхом оскарження рішень, які обмежують або порушують його права.

Актом про прийняття в експлуатацію гаража по вулиці М. Грушевського, 3, в місті Красилові від 24.11.2011 встановлено, що документацію на гараж оформлено 13.02.1990 згідно протоколу № 2 засідання міжвідомчої комісії ОСОБА_6 міськвиконкому, гараж цегляний, покритий шифером, має розміри 6,74 х 5,05 м., загальна площа гаража становить 27,40 кв. м., будівельний обєм 84,07 м. куб., комісія вважає, що гараж може бути прийнятий в експлуатацію з оцінкою «добре» з винесенням на засідання виконкому для затвердження.

Пунктом 3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 23.02.2012 № 712 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію гаражів», керуючись ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», вирішено затвердити ОСОБА_3 вищезазначений акт про прийняття в експлуатацію гаража по вулиці М. Грушевського, 3, загальною площею 27,40 кв. м. та оформити право власності на нього.

13.03.2012 ОСОБА_6 міською радою для ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 449530 на зазначений гараж.

При оцінці законності зазначених рішення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно суд виходить з наступного.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 5 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що при здійснені містобудівної діяльності повинні бути забезпеченні розміщення і будівництво обєктів відповідно до затверджених у встановленому законом порядку містобудівної документації та проектів цих обєктів; урахування законних інтересів та вимог власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва.

12.06.2011 набрав чинності Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 (надалі - Закон) згідно преамбули якого він встановлює правові та організаційні основи містобудівної діяльності і спрямований на забезпечення сталого розвитку територій з урахуванням державних, громадських та приватних інтересів.

Пунктом 2 розділу V «Прикінцеві положення» Закону передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти, прийнятті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону.

Частинами 1, 2, 4, 5, 6, 9, 10 ст. 39 Закону, в редакції станом на 23.02.2012 передбачено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до І-ІІІ категорії складності, та обєктів, будівництво яких здійснювалось на підставі будівельного паспорта здійснюється шляхом реєстрації відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, що належать до ІV і V категорії складності, здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката у порядку, визначному Кабінетом Міністрів України.

Прийняття рішення про реєстрацію (відмову у реєстрації) декларації про готовність обєкта до експлуатації, видачу (відмову у видачі) сертифіката здійснюється інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю протягом десяти робочих днів з дати подання відповідних документів.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта є дата реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю відмовляють у реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації, якщо така декларація подана чи оформлена з порушенням вимог закону.

Зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або сертифікат є підставою для оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність обєкта до експлуатації.

Таким чином, документом, який засвідчує відповідність обєкта будівництва проектній документації, державним будівельним нормам і правила є зареєстрована декларація про готовність обєкта до експлуатації або відповідний сертифікат.

Суд не погоджується із висновком комісії ОСОБА_6 міської ради в акті від 24.11.2011 про те, що документація на гараж оформлена 13.02.1990 згідно протоколу № 2 засідання міжвідомчої комісії ОСОБА_6 міськвиконкому, оскільки така документація відсутня та суду не надана, зазначеним протоколом ОСОБА_3 не затверджена документація на гараж, а лише зобовязано одержати її в технічному бюро райвиконкому, чого здійснено не було.

Підпунктом «а» п. 8.1 Положення передбачено, що оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Таким чином, станом на лютий 2012 року законом був визначений чіткий порядок прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом обєкта, що здійснювалось інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю шляхом реєстрації декларації про готовність обєкта до експлуатації або видачі на підставі акта готовності обєкта до експлуатації відповідного сертифіката. Зазначені документи були підставою для оформлення права власності.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 не звертався до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю щодо реєстрації декларації про готовність до експлуатації спірного гаража і така декларація не реєструвалася, акт про готовність гаража до експлуатації ОСОБА_3 також не оформлявся та до зазначеної інспекції не подавався, відповідний сертифікат йому не видавався.

Таким чином, станом на лютий 2012 року виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради не був наділений законом повноваженнями на прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, створення повязаних із цим комісії та затвердження їх актів.

Статтею 125 та ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції станом на лютий 2012 року було передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків визначених частиною другою цієї статті.

Згідно листа ОСОБА_6 міської ради від 25.12.2015 № 1351/02-15/15 земельна ділянка під гараж по вулиці Грушевського, 3, в місті Красилові у власність чи користування ОСОБА_3 не виділялась.

Відповідач ОСОБА_3 не надав суду доказів наявності у нього речового права на земельну ділянку під вищезазначеним гаражем або виділення даної земельної ділянки йому під забудову, у звязків з чим, згідно п.п. «а» п. 8.1. Положення, ОСОБА_6 міська рада не мала права видавати йому свідоцтв про право власності на нерухоме майно.

Як слідує із листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Хмельницькій області від 20.10.2011 № 7/22-638 за результатами перевірки законності будівництва гаража ОСОБА_3, було встановлено, що він збудований без дозвільних та правовстановлюючих документів, є самочинним будівництвом, за що ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 підтвердив факт притягнення його адміністративної відповідальності за самочинне будівництво даного гаража.

За таких обставин суд приходить до висновку, що даний гараж не приймався до експлуатації у встановленому законом порядку уповноваженим на те органом, перевірка його відповідності проектній документації, державним будівельним нормам і правилам у встановленому законом порядку також не проводилась, рішення щодо можливості його безпечної експлуатації у тому вигляді у якому він існує на даний час уповноваженими органами не приймалось, у звязку з чим ОСОБА_6 міська рада не мала права видавати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке у встановленому законом порядку не було прийнято в експлуатацію.

Такі порушення вимог закону призвели до оформлення права власності на обєкт будівництва, який збудований з порушенням державних будівельних норм та прав позивача.

Так, згідно висновку експертного дослідження № 517 ед/017 від 02.10.2017, відстань від будівлі гаража, що розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :01:001:0239 за адресою вул. М. Грушевського, 5/1, в м. Красилові Хмельницької області, до нежитлової будівля розмірами 6,8 х 5,1 м., яка знаходиться на землях загального користування зі сторони проїзду (межа А-Б згідно державного акта), становить 4,2 м. та не відповідає мінімальній протипожежній відстані, яка згідно державних будівельних норм і правил становить для будівель даного типу (ІІІ класу вогнестійкості) 6,4 м. (між стінами без віконних прорізів).

Частиною 4 ст. 293 ЦК України передбачено, що фізична особа має право на належні, безпечні і здорові умови проживання.

Викладене свідчить про порушення прав та законних інтересів позивача на безпечні умови проживання, схоронність та безпечну експлуатацію належного йому майна, створює загрозу його пошкодження, а також загрозу життю та здоровю позивача.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 64 ЦПК України зазначений висновок спеціаліста є письмовим доказом, стосується предмету доказування у даній справі, належним чином оформлений та мотивований, а тому є належним та допустимим доказом.

При цьому, суд враховує, що відповідачу ОСОБА_3, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом було розяснено право заявити клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи на предмет зясування відповідності державним будівельним нормам спірного гаража, в тому числі допустимості його відстані до гаража позивача, від чого ОСОБА_3 та його представник відмовились.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм та правил.

Зважаючи на відсутність проектної та дозвільної документації на будівництво даного гаража, не відведення земельної ділянки під його будівництво та відсутності у ОСОБА_3 будь-яких прав на неї, а також, вищезазначені порушення державних будівельних норм, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 376 ЦК України суд приходить до висновку, що даний гараж є самочинним будівництвом право власності на яке згідно ч. 5 ст. 376 того ж Кодексу може бути визнано лише судом.

Таким чином, ОСОБА_6 міська рада не мала права приймати рішення про оформлення права власності на обєкт самочинного будівництва.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Таким чином, зважаючи на те, що оспорюване рішення та свідоцтво про право власності на нерухоме майно прийняті в супереч вимогам закону та порушують права і законні інтереси позивача, вони підлягають визнанню недійсними.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідачів також слід стягнути по 275 грн 60 коп. з кожного судового збору в дохід держави, оскільки позивач є інвалідом ІІ групи і звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст. 10, 57, 60, 64, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 2 ст. 19 Конституції України, ст. 21, 293, 376 Цивільного кодексу України, ст. 125, 126 ЗК України (в редакції станом на лютий 2012 року), ст. 5 Закону України «Про основи містобудування», ст. 39 Закон України «Про регулювання містобудівної діяльності» (в редакції станом на 23.02.2012), суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним пункт 3 рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області від 23.02.2012 № 712 «Про затвердження актів про прийняття в експлуатацію гаражів» про затвердження ОСОБА_3 акта про прийняття в експлуатацію гаража по вулиці Михайла Грушевського, 3, загальною площею 27,4 м. кв. та оформлення права власності на нього за встановленою формою.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії САЕ № 449530 видане ОСОБА_6 міською радою ОСОБА_3 на гараж загальною площею 27,4 м. кв. розташований за адресою: Хмельницька область, Красилівський район, м. Красилів, вул. Михайла Грушевського (вулиця 50 років Жовтня), 3.

Стягнути з ОСОБА_6 міської ради Хмельницької області на користь держави судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок (код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)»: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 копійок (код класифікації доходів бюджету 22030106 «Судовий збір (стягувачем є Державна судова адміністрація України)»: отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106; код за ; банк отримувача: Головне управління Державної казначейської служби України у м.Києві; код банку отримувача: 820019; рахунок отримувача: 0001; код класифікації доходів бюджету: 22030106).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Красилівський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_8