Справа № 570/2686/16-ц
Номер провадження 2/570/174/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2017 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Беднарчук Г.П.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката Шмайхеля А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність, і за позовом третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення частини вкладу учасника за договором про спільну діяльність як спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Рівненського районного суду з даним позовом, в якому просить суд поновити йому строк для звернення до суду, стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на його користь вклад учасника за договором про спільну діяльність в сумі 141230,30 грн., 3 проценти річних від простроченої суми - 12699,12 грн., інфляційні нарахування в сумі 85726,79 грн., а разом 239656,21 грн. та судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 20 березня 2007 року, між ним, ОСОБА_1 , та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір про спільну діяльність. Згідно даного договору, позивач зобов`язувався профінансувати будівництво магазину з кафетерієм, а відповідач зобов`язувався надати для такого будівництва земельну ділянку, що перебувала у нього в оренді. На виконання умов договору, складався баланс, в якому визначався фактичний обсяг сумісної діяльності з його розподілом за видатками затрат між сторонами, даний баланс відповідач погоджував своїм підписом.

Таким чином, позивачем за власні кошти будувався вищезгаданий магазин з кафетерієм у відповідності до умов договору, зокрема замовлялися та оплачувалися будівельні матеріали, оплачувалися робітники, виготовлялася проектна документація і т.д., проте всі правостановлюючі документи виготовлялися на ім`я відповідача.

У зв`язку з необхідністю впорядкування нумерації будівель по вулицях Козацькій та Центральній, Клеванська селищна рада своїм рішенням № 125 від 14 серпня 2008 року, змінила поштову адресу магазину з кафетерієм, яку сторони назвали " ОСОБА_8 " з АДРЕСА_1 .

01 березня 2010 року в обліку-балансі було здійснено останній запис по витратах на суму 23088 грн., який відповідач не підписав, так як між сторонами відбулися суперечки, в результаті чого будівництво магазину припинилося та сторони домовилися про продаж незавершеного будівництва разом із земельною ділянкою під незавершеним будівництвом та кошти від продажу даного майна мали бути розподілені між ними відповідно до умов договору.

В листопаді 2012 року, позивач дізнався, що відповідач продав вищезгадане незавершене будівництво та земельну ділянку ОСОБА_9 по ціні 25000,00 доларів США.

20 березня 2012 року, термін дії договору про спільну діяльність закінчився та відповідно до п.9.3 договору, у випадку припинення дії даного договору після відшкодування сторонами у встановленому порядку боргів, кошти та майно, що залишилися, розподіляються між сторонами пропорційно їхнім паям у загальному майні. Проте на день подачі позову, ОСОБА_7 коштів в розмірі 141230,30 грн., які були потрачені позивачем на будівництво магазину, йому не повернув. Крім того, за період трьох років, а саме, з 01 січня 2013 року по 31 грудня 2015 року відповідно до ст.625 ЦК України, відповідач зобов`язаний сплатити 3% річних, що становить 12699,12 грн. та інфляційні витрати, що становлять 85726,79 грн.

Щодо строку позовної давності, позивач в своєму позові та в поданій заяві про поновлення строку звернення до суду зазначив, що термін дії договору закінчився 20 березня 2012 року, тому строк позовної давності становив 3 роки, а саме, до 20 березня 2015 року. Так, ОСОБА_1 в березні 2015 року, звернувся до Рівненського районного суду, з аналогічним позовом, де отримав ухвалу про непідсудність справи суду загальної юрисдикції. В результаті цього, 18 березня 2015 року, він був змушений звернутися до Господарського суду Рівненської області про стягнення з ОСОБА_7 заборгованості, де в межах провадження по даній справі було проведено почеркознавчу експертизу, яка підтвердила, що підписи від імені ОСОБА_7 , розташовані на сторінках 3-10 в обліку-балансі затрат ОСОБА_1 на будівництво магазину в АДРЕСА_2 , згідно договору про спільну діяльність від 20 березня 2007 року, виконані самим ОСОБА_7 , однак рішенням Господарського суду Рівненської області йому було відмовлено в задоволенні позову з мотивів того, що позивач не являється суб`єктом підприємницької діяльності, а тому даний спір повинен розглядатися у суді загальної юрисдикції. З огляду на вищевикладене, вважає, що строк позовної давності пропущений з поважних причин, а саме, через юрисдикційний конфлікт між національними судами (між господарським та судом загальної юрисдикції) щодо підвідомчості справ.

В ході розгляду справи від залученої до участі у справі в якості третьої особи ОСОБА_10 до суду надійшла позовна заява, в якій вона зазначила, що у зв`язку з тим, що з 27 грудня 1995 року до 04 квітня 2014 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_1 , та її тодішній чоловік, за її згоди інвестував будівництво магазину з кафетерієм за спільні сімейні кошти, а також вкладав в будівництво її власні кошти, виручені від продажу належної їй земельної ділянки, яку продала в шлюбі, просить прийняти даний позов для розгляду разом з позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_7 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність та стягнути з ОСОБА_7 на її користь 28000,00 грн., що являють собою вартість половини належного ОСОБА_1 вкладу у спільну діяльність, згідно договору про спільну діяльність від 20 березня 2007 року та являються належною їй частиною спільного майна подружжя.

Ухвалою суду позов третьої особи із самостійними вимогами був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав, повідомив суду, що договір про спільну діяльність був укладений 20 березня 2007 року та він вважав, що в кінці об`єкт буде переписаний на нього або на дочок, так як за цим договором він вкладав кошти і керував будівництвом. Кошти, які він вкладав були частина його особисті, а частина кредитні. З листопада 2009 року, відповідач перестав підписувати витрати, а позивач продовжував будівництво і вкладав кошти з тим, щоб викупити будівництво і земельну ділянку. Зазначив, що у зв`язку з тим, що кредитори почали вимагати повернення коштів, він домовився з відповідачем про продаж незавершеного будівництва і земельної ділянки і навіть знайшовся покупець - ОСОБА_11 , який хотів придбати даний об`єкт за 25000,00 доларів США, дав завдаток 500 доларів США. Попри те, що позивач підготував всі необхідні документи для укладення договору купівлі-продажу і надав їх нотаріусу, угоду не було укладено з вини відповідача. Та згодом, дружина повідомила, що об`єкт все ж продали, 5000,00 доларів США взяв відповідач, а 20000,00 доларів США забрала теща і поклала в банк в м.Луцьку. Крім того, зазначив, що оцінка об`єктів - необ`єктивна оцінка, так як там вказано, що приміщення не оштукатурене, проте штукатурка було проведена, та все це зроблено для того, щоб занизити оцінку. Заявив, що зрозумівши, що це шахрайство та його "розвели" його ж родичі, дружина документи викрала, він звернувся до поліції, де порекомендували звернутися до суду. Щодо зустрічного позову ОСОБА_10 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги зазначив, що частково визнає зустрічний позов на 28000,00 грн., якщо позов буде задоволено, 28000,00 грн. з них буде для ОСОБА_10 .

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав, подав до суду письмові пояснення. Крім того, пояснив, що так як відповідач визнав, що договір на спільну діяльність був, та в останньому запереченні визнав вклад позивача у будівництво в сумі 113000 грн., є експертиза в рамках господарської справи, то доводи позивача є обгрунтованими. Була домовленість про продаж магазину ОСОБА_12 , але магазин продали іншій особі, на що письмової згоди позивач не надавав, отже згоди не було досягнуто, а тому є підстави для стягнення коштів у сумі вкладу у спільну діяльність. Зустрічний позов ОСОБА_10 визнає.

Відповідач ОСОБА_7 подав до суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги позивача є необгрунтованими та не підлягають задоволенню, тому просить відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви за безпідставністю позовних вимог та спливом позовної давності.

Крім того, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, його інтереси у справі буде представляти адвокат Шмайхель А.А. або ОСОБА_13 , відповідно до укладених між ними договорів.

Представник відповідача, адвокат Шмейхель А.А., позов не визнав, в судовому засіданні зазначив, що майно було продано за ціною 56000,00 грн., а 23000,00 грн. - ціна продажу земельної ділянки. Вважає, що позов має бути задоволено частково, а саме по 26600,00 грн. ОСОБА_1 та ОСОБА_10 , так як при укладенні договору купівлі-продажу було сплачено податок. Сума, за яку було продано майно, відповідає оцінці майна, тому в межах цієї суми згідні повернути кошти. Згода на продаж майна по такій сумі надавалася позивачем у усній формі. Крім того, зазначив, що це не отриманий дохід, а вартість майна на час його продаж, яке залишилось від їх діяльності, а знецінення - це ризики обох сторін. Вважає, що позов має бути задоволений частково.

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, в якій зазначила, що у зв`язку з тим, що вона доглядає свою малолітню дитину, просить справу розглядати без її особистої участі, заявлені нею позовні вимоги підтримує повністю.

Заслухавши пояснення сторін і їх представників, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що 20 березня 2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про спільну діяльність, згідно якого позивач інвестував будівництво приміщення магазину на наданій відповідачем для цього земельній ділянці.

Відповідачем не заперечується той факт, що позивач інвестував у будівництво магазину за час спільної діяльності 113692,30 грн.

Пункт 7.1. Договору передбачав, що грошові та майнові внески Сторін, а також майно, створене або придбане Сторонами в результаті спільної сумісної діяльності, складає їх спільну пайову власність.

Укладений між сторонами договір про спільну діяльність діяв до 20 березня 2012 року. На момент закінчення дії договору спільне майно учасників спільної діяльності складалося з незавершеного будівництвом приміщення магазину та земельної ділянки, на якій була розташована вказана будівля. Інше майно чи грошові кошти на день закінчення дії договору були відсутні.

Незадовго до закінчення терміну дії договору про спільну діяльність, між позивачем та відповідачем була домовленість про продаж незавершеного будівництва магазину з кафетерієм разом з земельною ділянкою площею 0,06 га, на якій він розташовувався. 25 жовтня 2012 року між відповідачем та ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу зазначеного незавершеного будівництвом приміщення магазину. Продаж даного нерухомого майна було вчинено за 56 000,00 грн., вартість даного нерухомого майна було встановлено відповідно до висновку про незалежну експертну оцінку, здійснену станом на 30 вересня 2012 року КП «Рівненське обласне БТІ».

Також в цей день, між відповідачем та зазначеною особою було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0563 га, на якій розташоване незавершене будівництвом приміщення магазину. Продаж земельної ділянки був здійснений за 20500,00 грн., відповідно до висновку про експертну грошову оцінку земельної ділянки виданого ПП «ОЦІНКА» станом на 22 жовтня 2012 року.

Таким чином, на день закінчення терміну дії договору про спільну діяльність, вартість частки (вкладу) позивача в спільному майні, набутому за час спільної діяльності, становила вартість незавершеного будівництвом приміщення магазину в сумі 56000,00 грн., а вартість належної відповідачу частки (вкладу) у спільній діяльності становила вартість земельної ділянки в сумі 20500 грн.

Посилання позивача на те, що зазначена нерухомість була продана відповідачем за 25000,00 доларів США не було доведено позивачем жодним доказом. Також в судовому засіданні не було спростовано позивачем визначену в експертній оцінці КП «Рівненське обласне БТІ» вартість незавершеного будівництвом магазину з кафетерієм. Не надано жодного доказу невідповідності зазначеної експертної оцінки вимогам законодавства.

Частиною 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача на невідповідність вимогам закону укладеного відповідачем договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25 жовтня 2012 року, також не може братися судом до уваги, оскільки, як зазначив сам позивач, про існування такого договору йому стало відомо на третій день після його укладення, проте до даного часу позивач даний договір не оспорив. Вказаний договір не скасований у визначеному законом порядку та являється чинним. А отже, позивач фактично визнав цей правочин дійсним та погодив ціну продажу нерухомого майна.

Після завершення спільної діяльності, за відсутністю іншого майна та спільних коштів, позивач погодивши продаж вище вказаного нерухомого майна мав право на повернення йому коштів виручених з продажу незавершеного будівництвом приміщення магазину. Відповідач в свою чергу, мав право на повернення йому вкладу в розмірі вартості наданої ним для будівництва земельної ділянки.

Та обставина, що оцінена вартість незавершеного будівництвом приміщення магазину на час його продажу була значно менша ніж затрати, понесені позивачем на будівництво цього об`єкту, не може рахуватися як збиток, нанесений відповідачем позивачу за час спільної діяльності, та не може відшкодовуватися лише за рахунок відповідача.

Знецінення вартості будівельних матеріалів, використаних в будівництві нерухомого майна за період з 2007 по 2012 роки, відбулося не з вини відповідача, а є збитком сторін договору, що виник в результаті сумісної діяльності.

Посилання позивача та його представника на те що, сума виручена відповідачем за продаж нерухомого майна є прибутком відповідача, а не майном сторін договору спільної діяльності, не заслуговує на увагу суду, так як продане відповідачем нерухоме майно являло собою єдине майно, яке було створено в результаті спільної діяльності, іншого майна для поділу не існувало.

Згідно п.9.1. Договору спільні витрати та збитки Сторін покриваються за рахунок спільного майна Сторін.

Частина 1 ст.1137 ЦК України передбачає, що порядок відшкодування витрат і збитків, пов`язаних із спільною діяльністю учасників, визначається за домовленістю між ними.

Як передбачено п.9.3. Договору, у випадку припинення дії даного Договору після відшкодування сторонами у встановленому порядку боргів, кошти та майно, що залишилися, розділяються між сторонами пропорційно їхнім паям у загальному майні.

Відповідно до ч.2 ст.1141 ЦК України, учасник, який вніс у спільну власність річ, визначену індивідуальними ознаками, має право у разі припинення договору простого товариства вимагати в судовому порядку повернення йому цієї речі за умови додержання інтересів інших учасників і кредиторів.

Загальна вартість проданого відповідачем нерухомого майна, яке залишилося на час припинення дії договору про спільну діяльність, становить 76500, 00 грн.

Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача трьох відсотків річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань на підставі ст.625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, то ця вимога до задоволення не підлягає, оскільки це не було передбачено договором між ними.

Відповідно до ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків зокрема є договори та інші правочини.

Як вбачається з положень укладеного між позивачем та відповідачем Договору, жодних грошових зобов`язань у відповідача перед позивачем на час спільної діяльності не існувало та не існує на даний час.

Положення, закріплені в п.9.3 Договору, щодо розподілу залишків коштів та майна між сторонами, не можуть трактуватися як особисте грошове зобов`язання відповідача перед позивачем.

Отже, дана позовна вимога на глибоке переконання суду не може підлягати до задоволення.

Щодо зустрічного позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_10 , позивач ОСОБА_1 визнав заявлений ОСОБА_10 позов, та вказав у судовому засіданні, що в будівництво магазину були вкладені ОСОБА_10 кошти в сумі 28000 грн., виручені нею за продаж належної їй земельної ділянки.

Так як позивач ОСОБА_1 на час дії договору про спільну діяльність являвся чоловіком рідної сестри відповідача ОСОБА_14 , яка тепер має прізвище ОСОБА_15 , свою грошову частку від продажу нерухомого майна, за їх спільною домовленістю, позивач мав намір залишити сестрі відповідача в рахунок поділу спільного майна подружжя, оскільки на час закінчення дії Договору ОСОБА_10 та ОСОБА_1 мали намір розлучитися.

Даний факт підтверджується тим, що до звернення в березні 2015 року позивачем до суду з позовом, жодних претензій матеріального характеру з боку позивача до відповідача не було, про що свідчить відсутність письмової претензій позивача, а також відсутність оспорювання самого договору купівлі-продажу нерухомого майна.

За таких обставин суд вважає, що в наявності є порушення прав позивача і третьої особи з самостійними вимогами, за захистом яких спрямоване їх звернення до суду, а тому первісний позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення частково, а позов третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_10 підлягає до задоволення в повному обсязі. Тобто, на користь ОСОБА_10 необхідно стягнути 28000 гривень, проти чого ні позивач, ні відповідач не заперечили, а на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути 85692,30 грн. (різницю від суми 113692,30 грн. і 28000 грн.).

Що стосується судових витрат, то їх необхідно розприділити відповідно до ст.88 ЦПК України, згідно частці заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.57, 59, 60, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.16, 256, 267, 625, 626, 1130-1133, 1139, 1141 Цивільного кодексу України, ст.ст.60, 61, 68, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення вкладу учасника за договором про спільну діяльність - задоволити частково.

Поновити ОСОБА_16 строк для звернення до суду з даним позовом.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_17 :

- вклад учасника за договором про спільну діяльність в сумі 85692 (вісімдесят п`ять тисяч шістсот дев`яносто дві) гривні 30 копійок;

- сплачений судовий збір в загальній сумі 1132 (одна тисяча сто тридцять дві) гривні 53 копійки.

Позов третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_5 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 про стягнення частини вкладу учасника за договором про спільну діяльність як спільного майна подружжя - задоволити повністю.

Стягнути з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 28000 (двадцять вісім тисяч) гривень вкладу у спільну діяльність, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_18 і ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.