Ухвала

іменем україни

05 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука СергіяПавловича, третя особа - ОСОБА_5, про визнання іпотеки припиненою та зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому просив:

- визнати припиненою іпотеку, предметом якої є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 88,2 кв. м, яка виникла на підставі договору іпотеки, укладеного між ним та публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») 06 жовтня 2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П.;

- визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КовальчукаС.П. щодо внесення запису про обтяження № 11691711 у Державному реєстрі іпотек від 06 березня 2015 року та зобов'язати приватного нотаріуса внести зміни до Реєстру речових прав на нерухоме майно у частині запису про підстави обтяження, що знаходиться в Держаному реєстрі іпотек за реєстраційним номером обтяження № 11691711, а саме: у графі «Підстави обтяження» скасувати запис про договір про внесення змін від 06 березня 2012 року та повернути попередній запис, а також у графі «Розмір основного зобов'язання» скасувати запис про 380 тис. грн та повернути попередній запис.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 жовтня 2011 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» був укладений кредитний договір, згідно з яким позичальник отримав у строкове користування грошові кошти у розмірі 300 тис. грн на строк до 05 жовтня 2016 року зі сплатою 14,5 % річних.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 06 жовтня 2011 року між ним (позивачем) та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., згідно з яким в іпотеку банку передано нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 88,2 кв. м.

У подальшому йому стало відомо, що 06 березня 2012 року між сторонами кредитного договору була укладена додаткова угода № 1, згідно з якою кредитор відкриває позичальнику невідновлювальну кредитну лінію у межах суми 380 тис. грн, а позичальник зобов'язується повернути кредит до 05 жовтня 2016 року та сплатити 18,6 % річних за користування кредитом.

Із довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомо майна від 20 жовтня 2015 року він дізнався про те, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. був змінений запис у Державному реєстрі іпотек у графі «Підстави обтяження», а саме: збільшено розмір зобов'язання до 380 тис. грн. Підставою для внесення змін про обтяження нотаріус вказано договір про внесення змін від 06 березня 2012 року.

Позивач зазначав, що договір про внесення змін до іпотечного договору між ним та ПАТ «Дельта Банк» не укладався.

Посилаючись на викладені обставини, положення ст. 604 ЦК України, ст. 17 Закону України «Про іпотеку», просив задовольнити його позовні вимоги.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано припиненою іпотеку за іпотечним договором, укладеним 06 жовтня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3 на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 06 жовтня 2011 року № К-330765, укладеним між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_5, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П., відповідно до умов якого ОСОБА_3 передано в іпотеку ПАТ «Дельта Банк» нерухоме майно - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 88,20 кв. м, житловою площею 48,10 кв. м, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 04 грудня 2006 року.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

З касаційної скарги вбачається, що судові рішення оскаржуються лише в частині вимог про визнання іпотеки припиненою, в іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються (ч. 2 ст. 335 ЦПК України.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 06 жовтня 2011 року між ОСОБА_3, як іпотекодавцем, та ПАТ «Дельта Банк», як іпотекодержателем, було укладено іпотечний договір на забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором від 06 жовтня 2011 року.

06 березня 2012 року до кредитного договору від 06 жовтня 2011 року було укладено додатковий договір № 1, яким змінено умови кредитування, а саме: збільшено максимальний ліміт заборгованості з 300 тис. грн до 380 тис. грн, а також змінено процентну ставку за користування кредитними коштами з 14,5 % до 18,6 % річних.

Частково задовольняючи позов та визнаючи припиненою іпотеку за іпотечним договором від 06 жовтня 2011 року, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок укладення 06 березня 2012 року між кредитором ПАТ «Дельта Банк» та позичальником ОСОБА_5 додаткового договору № 1 до кредитного договору від 06 жовтня 2011 року відбулася заміна первісного зобов'язання (300 тис. грн) новим зобов'язанням (380 тис. грн), тобто новація, що є підставою для припинення іпотеки як додаткового зобов'язання, пов'язаного з первісним зобов'язанням.

Суд апеляційної інстанції погодився з рішенням суду першої інстанції, залишив його без змін і зазначив, що між ОСОБА_5 та ПАТ «Дельта Банк» жодних змін до договору іпотеки від 06 жовтня 2011 року щодо розміру кредиту та процентної ставки за кредитом не вносили і позивач не надавав згоди на забезпечення зобов'язання за кредитом на суму 380 тис. грн за рахунок свого заставленого майна.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України «Про іпотеку».

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про іпотеку» зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню.

Заперечуючи проти позову, ПАТ «Дельта Банк» посилалось на те, що 06 березня 2012 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір про внесення змін та доповнень № 1 до іпотечного договору від 06 жовтня 2011 року, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. за реєстровим № 1249, та надало його копію (а. с.105).

Суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи апеляційної скарги про наявність додаткового договору до договору іпотеки, зазначив, що банк не подав такий договір до суду першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд не звернув увагу на те, що у банку не було можливості надати докази на обґрунтування своїх заперечень, оскільки судом першої інстанції проведено заочний розгляд справи.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України).

Між тим, вищезазначений договір про внесення змін та доповнень до іпотечного договору від 06 березня 2012 року, який був нотаріально посвідчений та підписаний позивачем за реквізитами іпотекодавця й наданий суду апеляційної інстанції, взагалі досліджено не було, а висновки суду протирічать фактичним обставинам та правовідносинам між сторонами за спірним іпотечним договором.

Крім того, ст. 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено вичерпний перелік підстав для припинення іпотеки, а саме: іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі, якщо іпотекодержатель її не відновив.

Апеляційний суд, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про припинення іпотеки, на порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України на вищевказані положення закону та обставини справи уваги не звернув, дійшов помилкового висновку про те, що внаслідок укладення додаткового договору до кредитного договору відбулась новація, у зв'язку з чим договір іпотеки припинив свою дію відповідно до ч. 4 ст. 604 ЦК України, не звернувши увагу на те, що іпотека припиняється лише з підстав, передбачених ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним судове рішення в оскарженій частині не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 вересня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу КовальчукаСергія Павловича, третя особа - ОСОБА_5, про визнання іпотеки припиненою скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.П. Штелик