_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/6507/16-ц
Провадження № 2/520/5815/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2017 року Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Васильків О.В.

секретар судового засідання - Дідур Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про розірвання договору та стягнення коштів, та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, суд, -

В С Т А Н О В И В:

02.06.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідача, в якому просить розірвати договір про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, укладений між сторонами; стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 кошти у розмірі 28 875 грн. за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року. При цьому позивач посилається на те, що 15.07.2014 року між сторонами укладено договір про надання юридичних послуг № 75, до якого в подальшому було укладено ряд додаткових угод. Позивач вказує, що на виконання умов договору ним було сплачено відповідачу кошти у розмірі 28 8745 грн. Проте, відповідач в порушення умов договору не виконувала свої зобовязання особисто, а залучила третіх осіб, що не передбачено договором. У зв'язку неналежним виконанням відповідачем умов договору, позивач змушений звернутися до суду із позовом.

10.10.2016 року відповідач ОСОБА_2 надала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просить стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 6570,58 грн. за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року; стягнути судові витрати. При цьому позивач за зустрічним позовом посилається на те, що отримавши від ОСОБА_1 заяву про розірвання договору, ОСОБА_2 направила на адресу клієнта вимогу про необхідність сплати фактично наданих послуг у розмірі 6 570,58 грн. Однак, у зв'язку із ухиленням ОСОБА_1 від сплати вказаних коштів, ОСОБА_2 змушена звернутися до суду із позовом.

Ухвалою суду від 08.11.2016 року зустрічну позовну заяву прийнято та обєднано в одне провадження із первісним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити.

Представник ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_4 до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі.

З урахуванням тривалого перебування справи у провадженні суду /провадження у справі відрито 03.06.2016 року, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи по суті вимог на підставі наявних в матеріалах справи доказах, за відсутності сторони відповідача за первісним позовом, повідомленого належним чином.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, 15.07.2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір про надання юридичних послуг № 75 /том 1 а.с. 6-7, за умовами якого клієнт замовляє у виконавця юридичні послуги та консультації, зобовязується оплачувати їх, а виконавець бере на себе зобовязання надавати юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 1.5 Договору, перелік завдань виконавця, орієнтований план робіт та їх вартість, інші положення закріплюються і в Додатках до Договору.

В подальшому між сторонами було укладено ряд Додатків до договору про надання юридичних послуг № 75, а саме від 15.07.2014 року /том 1 а.с. 7 зворот/, від 15.09.2014 року /том 1 а.с. 9/, від 17.10.2014 року /том 1 а.с. 10/, від 26.11.2014 року /том 1 а.с. 12-13/. На виконання вказаних Додатків до договору позивачем сплачено грошові кошти у загальній сумі 28 875,00 грн. /2925,00 грн. + 1500,00 грн. + 2950,00 грн. + 15 500,00 грн. + 6000,00 грн./, на підтвердження чого суду надано квитанції до прибуткового касового ордеру та акти прийому-передачі /а.с. 8, 11, 13/.

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Положеннями ст. 902 ЦК України визначено, що виконавець повинен надати послугу особисто. У випадках, встановлених договором, виконавець має право покласти виконання договору про надання послуг на іншу особу, залишаючись відповідальним в повному обсязі перед замовником за порушення договору.

У ході розгляду справи представник відповідача ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_4 пояснював, що на виконання положень п.п. «є» п. 3.1 Договору, яким визначено, що клієнт зобовязується оформлювати довіреність (доручення) на імя працівників виконавця для представництва, 16.07.2014 року ОСОБА_1 оформив довіреність на ОСОБА_4, який і надавав безпосередньо клієнту правову допомогу. Так, судом досліджено надані стороною відповідача документи на підтвердження виконання зобовязань за договором /том 1 а.с. 50-131/.

В обґрунтування своїх доводів сторона ФОП ОСОБА_2 вказувала на те, що відповідно до п. 2.5.1 Договору виконавець має право обирати та узгоджувати із клієнтом тактику захисту його прав та інтересів у відповідності до норм діючого законодавства, а також професійними навичками і знаннями своїх співробітників, які вправі виступати в ролі виконавця на підставі довіреності, виданої від імені виконавця.

Так, 16.07.2014 року дійсно, ОСОБА_1 надав нотаріально посвідчену довіреність на імя ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 щодо ведення судових справ та бути представниками зі всіма необхідними повноваженнями та здійснювати представництво і захист. З довіреності вбачається, що ОСОБА_1 уповноважує представників на підставі укладеного з повіреними усного договору доручення /том 1 а.с. 49/.

Проаналізувавши довіреність ОСОБА_1 від 16.07.2014 року, суд погоджується із доводами сторони позивача, що вказана довіреність не свідчить про передоручення ФОП ОСОБА_2 своїх обовязків ОСОБА_4 Оскільки, по-перше, довіреність укладена на підставі усного договору доручення з повіреним. По-друге, відповідно до п. 2.5.1 Договору, ФОП ОСОБА_2 була вправі доручати виконання певних робіт співробітникам, які вправі виступати в ролі виконавця на підставі довіреності, виданої від імені виконавця. Проте, суду не надано доказів існування довіреності, виданої від імені виконавця за договором - ФОП ОСОБА_2 По-третє, довіреність від 16.07.2014 року видана на імя чотирьох представників - ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, щодо яких у суду відсутня інформацію про їхні трудові відносини із ФОП ОСОБА_2

На виконання ухвали суду від 25.01.2017 року судом отримано лист Одеського обласного центру зайнятості, яким повідомлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 (Гаврищук) укладено трудовий договір № 9 від 25.04.2013 року.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що лише один співробітник ОСОБА_8 мала право на виконання угоди відповідно до п. 2.5.1 Договору по правовідносинам між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 Проте, доказів щодо виконання саме ОСОБА_8 будь-яких послуг згідно Договору, суду не надано.

Крім того, 27.04.2017 року судом отримано лист ГУ ДФС в Одеській області, яким повідомлено, що в управлінні відсутня інформація про використання ФОП ОСОБА_2 найманої правці в період з липня 2014 року по липень 2016 року.

На спростування доводів сторони позивача ОСОБА_4 посилався на видані ФОП ОСОБА_2 на його імя нотаріально посвідчені довіреності від 13.03.2012 року /том 1 а.с. 188/ та від 13.03.2015 року /том 1 а.с. 187/. З досліджених судом довіреностей вбачається, що ОСОБА_2, що є фізичною особою-підприємцем, уповноважує ОСОБА_4 представляти її інтереси як фізичної особи-підприємця в усіх відповідних установах, підприємствах та організаціях, у судових органах України будь-якої ланки при вирішенні всіх питань, що стосуватимуться довірителя як фізичної особи-підприємця.

Суд критично оцінює вказані доводи представника ОСОБА_4, так як нотаріально посвідчені довіреності від 13.03.2012 року та від 13.03.2015 року жодним чином не свідчать про вчинення їх на виконання п. 2.5.1 Договору. Та напроти, довіреності уповноважують ОСОБА_4 на представництво особисто ОСОБА_2 як фізичної особи-підприємця.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що ФОП ОСОБА_2 всупереч положень договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року не було виконано належним чином своїх зобовязань.

Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Положеннями ст. 653 ЦК України встановлено, що якщо договір розривається у судовому порядку, зобов'язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов'язанням до моменту розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п 6.4 Договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, клієнт має право розірвати договір.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Стосовно зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2, суд зазначає наступне.

У ході розгляду справи представники сторін пояснювали, що у травні 2016 року ОСОБА_1 надав ФОП ОСОБА_2 заяву про розірвання договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року.

Відповідно до п. 6.4 Договору про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, в разі розірвання договору за ініціативою клієнта, виконавець визначає обєм наданих ним послуг і повідомляє про це клієнта, який зобовязаний протягом 10 календарних днів від такого повідомлення оплатити фактично надані послуги виконавцю.

Представник ФОП ОСОБА_2 ОСОБА_4 пояснював, що на виконання положень п. 6.4 Договору, ним було направлено на адресу ОСОБА_1 повідомлення про обсяг виконаних робіт та необхідність сплати коштів у розмірі 6 570,58 грн. /том 1 а.с. 171-184/. Вказане повідомлення отримано ОСОБА_1 11.08.2016 року /а.с. 169/. Вказані обставини судом не приймаються до уваги, так як на час надіслання вимог та отримання їх ОСОБА_1 в провадженні суду вже перебувала вказана справа.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи неналежне виконання безпосередньо ФОП ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року, суд приходить до висновку про необґрунтованість зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 Оскільки, суду не надано належних доказів виконання ФОП ОСОБА_2 зобовязань за договором. Та напроти матеріали справи містять письмові докази виконання ряду дій ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що зустрічні позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 16, 525, 526, 610, 623, 651, 901-902, 906-907 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, - задовольнити.

Договір про надання юридичних послуг № 75, укладений 15.07.2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою підприємцем ОСОБА_2, - розірвати.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 28 875,00 грн. /двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят пять гривень 00 копійок/ за договором про надання юридичних послуг № 75 від 15.07.2014 року.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1102,40 грн. /одна тисяча сто дві гривні 40 копійок/.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення або протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення.

Суддя Васильків О. В.