Єдиний унікальний номер 728/2076/17
Номер провадження 4-с/728/19/17
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2017 року місто Бахмач

Бахмацький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого - судді Пархоменко П.І.

за участі :

секретаря судового зсідання - ОСОБА_1

особи, які беруть участь у справі - не зявилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі справу за скаргою Публічного акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго на дії посадової особи державної виконавчої служби начальника відділу Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3, -

в с т а н о в и в :

І. Зміст скарги.

1.Публічне акціонерне товариство „Облтеплокомуненерго (далі ПАТ „Облтеплокомуненерго) звернулося із скаргою на дії посадової особи державної виконавчої служби начальника відділу Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2

2. Скарга мотивована тим, 11 березня 2011 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області видано судовий наказ по справі № 2-н-51/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Облтеплокомуненерго заборгованості за надані послуги з теплопостачання, який було передано на виконання до Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області (далі Бахмацький РВДС ГТУЮ у Чернігівській області).

19 жовтня 2017 року на адресу ПАТ „Облтеплокомуненерго надійшла постанова про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання від 24 липня 2017 року на підставі того, що у виконавчому документі відсутній реєстраційний номер облікової картки платника податків.

Вказані дії державного виконавця ПАТ „Облтеплокомуненерго вважає незаконними і такими, що порушують права стягувача, оскільки відсутність у виконавчому документі ідентифікаційного номеру боржника не є підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження.

У звязку із чим, ПАТ „Облтеплокомуненерго просить:

●визнати вищевказані дії державного виконавця неправомірними та скасувати постанову про повернення виконавчого документа від 24 липня 2017 року;

●зобовязати державного виконавця усунути допущене порушення та відкрити виконавче провадження на підставі судового наказу № 2-н/51/11 від 11 березня 2011 року.

ІІ. Позиція осіб, які беруть участь у справі.

3.Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі.

Судом на підставі частини другої статті 197 Цивільно процесуального кодексу України (далі ЦПК), у звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІІІ. Встановлені Судом обставини та визначені відповідно них правовідносини.

4.11 березня 2011 року Бахмацьким районним судом Чернігівської області було видано судовий наказ по справі № 2-н-51/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Облтеплокомуненерго заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 1940 грн. 53 коп. (одна тисяча девятсот сорок гривень 53 копійки), 25 грн. 50 коп. (двадцять пять гривень 50 копійок) судового збору та 30 грн. 00 коп. (тридцять гривень 00 копійок) на інформаційно-технічне забезпечення (а.с.7).

5.24 липня 2017 року державним виконавцем відділу Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області заявнику було направлено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з підстав, що у судовому наказі відсутній реєстраційний номер платника податків боржника, що унеможливлює примусове виконання виконавчого документу (а.с.6).

Правовою підставою для відмови у відкриті виконавчого провадження було зазначено пункти 4, частини першої та пункт 6 частини четвертої статті 4 Закону України „Про виконавче провадження від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі Закон від 2 червня 2016 року № 1404-VIII).

ІV. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

6.Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання.

Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Статтею 14 ЦПК передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові до виконання на всій території України, а державна виконавча служба як єдиний орган примусового виконання зобов'язана вжити всіх необхідних заходів для його виконання.

В свою чергу згідно із статтею 1 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

7.З іншої сторони, спір, що виник між сторонами повязаний з витребуванням майна, що за своїм характером являється спором щодо „цивільних прав та обовязків в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) і які тлумачаться Європейським Судом з прав людини (далі Європейський Суд) в „автономному значені, а віднесення їх до „цивільних прав та обовязків не залежать від визначення в національному законодавстві (див. наприклад рішення Європейського Суду від 24 червня 1993 року у справі „Schuler-Zgraggen v. Switzerland, рішення від 26 лютого 1993 року у справі „Salesi v. Italy),

У звязку із чим на вказаний спір розповсюджуються гарантії, що закріплені в пункті 1 статті 6 Конвенції.

8.Так, статтею 6 Конвенції гарантовано право на справедливий суд.

Зокрема, пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує „право на суд, одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і, водночас, не передбачала виконання судових рішень. Якщо тлумачити статтю 6 як таку, що стосується виключно доступу до судового органу та судового провадження, то це могло б призводити до ситуацій, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію. Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина „судового розгляду (пункт 43 рішення Європейського Суду у справі „Шмалько проти України).

При цьому, позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб гарантувати виконання без жодних невиправданих затримок, і так, щоб ця система була ефективною, як в теорії, так і на практиці. (пункт 40 рішення Європейського Суду у справі „Чіжов проти України).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

9.Право на суд було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної держави допускала невиконання остаточного та обов'язкового судового рішення на шкоду одній зі сторін (пункт 40 рішення Європейського Суду у справі „Горнсбі проти Греції).

10.Особливістю правовідносин, що виникли між сторонами є те, що 5 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 2 червня 2016 року №1404-VIII „Про виконавче провадження, а виконавчий документ було предявлено до вступу в дію вказаного закону в новій редакції.

Проте, Відповідно до пунктів 5,6,7 Перехідних положень Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

11.В свою чергу, відповідно до пункту 3 частини першої статті 18 Закону України „Про виконавче провадження в редакції від 21 квітня 1999 року (далі Закон в редакції від 21 квітня 1999 року), який діяв на момент видачі судового наказу та предявлення його до виконання, у виконавчому документі зазначаються: повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо.

А згідно з частиною першою статті 6 Закону в редакції від 21 квітня 1999 року державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження (частина друга статті 30 Закону в редакції від 21 квітня 1999 року).

Окрім того, відповідно до статей 5, 7 Закону в редакції від 21 квітня 1999 року, державний виконавець наділений досить широкими правами та обов'язками щодо примусового виконання рішень судів та актів інших органів. Тобто, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, а саме його обов'язком є отримання ідентифікаційного коду через контролюючі органи. А вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України.

Також, необхідно наголосити, що статтею 11 вищезазначеного Закону в редакції від 21 квітня 1999 року передбачений обовязок державного виконавця вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. А пунктом 3 частини третьої статті 11 Закону закріплено право державного виконавця з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб, сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі й конфіденційну.

12.Слід зазначити, що частина перша статті 4 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII, чинного на час вчинення державним виконавцем оскаржуваних дій, також містить вимоги до виконавчого документа, у якому, зокрема, має бути зазначено й індивідуальний ідентифікаційний номер боржника (фізичної особи).

Відповідно до пункту 6 частини четвертої статті 4 цього Закону виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його предявлення, зокрема, якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею.

Однак, положення статті 18 Закону від 2 червня 2016 року № 1404-VIII передбачають, що виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.

Таким чином, як Закон в редакції від 21 квітня 1999 року, який діяв на час видачі виконавчого документа та предявлення його до виконання, так і нині діючий Закон від 2 червня 2016 року № 1404-VIII зобовязують державного виконавця вживати заходи для захисту інтересів стягувача, виконувати свою роботу своєчасно, неупереджено та ефективно; надають йому право самостійно одержувати інформацію для проведення виконавчих дій, в тому числі і стосовно ідентифікаційного податкового номеру боржника.

Окрім того, відповідно до правових позицій, викладених у Постанові Верховного Суду України від 25 червня 2014 року в справі № 6-62цс14 та Постанові Верховного Суду України від 21 травня 2014 року в справі № 6-45цс14, відсутність у виконавчому листі певних даних про особу боржника не є підставою для відмови державним виконавцем у відкритті виконавчого провадження.

13.Отже, на думку Суду відсутність у судовому наказі реєстраційного номеру облікової картки платника податків не є підставою для повернення державним виконавцем виконавчого документа без прийняття до виконання.

Проте, як встановлено Судом, виданий 11 березня 2011 року судовий наказ № 2-н-51/11 у справі про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Облтеплокомуненерго заборгованості повернутий стягувачу саме з вищевказаної підстави, що не відповідає принципам справедливості судового розгляду і становить „надмірний тягар для стягувача при виконанні судового рішення, уникнути якого можливо, в тому числі і в межах компетенції державного виконавця.

14.Згідно з частиною другою статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, Суд приходить до висновку, що у разі не зазначення реєстраційного номеру облікової картки платника податків у судовому рішенні або виконавчому документі, державний виконавець не позбавлений можливості самостійно звернутися до відповідного державного органу із запитом про витребування довідки про індивідуальний ідентифікаційний номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків) боржника, тому у державного виконавця не було жодних перешкод для вирішення питання про відкриття виконавчого провадження.

15.Разом з тим, вирішуючи заявлені вимоги. Суд звертає увагу, що пунктом 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 „Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах передбачено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому, суд не має права зобовязувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом України „Про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, в даному випадку зобовязати державного виконавця відкрити виконавче провадження, оскільки вказаним Законом передбачено і інші підстави для повернення cудового наказу та відмови у відкритті виконавчого провадження, ніж ті, з приводу яких подана дана скарга і які підлягають самостійній перевірці державним виконавцем під час вчинення виконавчих дій.

З урахуванням вищевикладеного та з огляду на те, що державний виконавець не виносив постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання, а виклав і направив своє рішення у виді повідомлення, то вимоги скарги підлягають задоволенню в частині визнання дій державного виконавця неправомірними та зобовязання вирішити питання щодо прийняття виконавчого документа до виконання без реєстраційного номеру облікової картки платника податків.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтею 129-1 Конституції України, статтями 14, 383-387 Цивільно процесуального кодексу України, Законом України „Про виконавче провадження, Суд,

П О С ТА Н О В И В :

1.Скаргу Публічного акціонерного товариства „Облтеплокомуненерго на дії посадової особи державної виконавчої служби начальника відділу Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2, боржник ОСОБА_3 - задовольнити частково.

2.Визнати дії державного виконавця - начальника Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 щодо повернення судового наказу по справі № 2-н-51/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Облтеплокомуненерго заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 1940 грн. 53 коп. (одна тисяча девятсот сорок гривень 53 копійки), 25 грн. 50 коп. (двадцять пять гривень 50 копійок) судового збору та 30 грн. 00 коп.(тридцять гривень 00 копійок) на інформаційно-технічне забезпечення без прийняття до виконання з підстав відсутності у виконавчому документі реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника - неправомірними.

3.Зобовязати державного виконавця - начальника Бахмацького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області ОСОБА_2 вирішити питання щодо прийняття до виконання судового наказу по справі № 2-н-51/11 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ „Облтеплокомуненерго заборгованості за надані послуги з теплопостачання в сумі 1940 грн. 53 коп. (одна тисяча девятсот сорок гривень 53 копійки), 25 грн. 50 коп. (двадцять пять гривень 50 копійок) судового збору та 30 грн. 00 коп.(тридцять гривень 00 копійок) на інформаційно-технічне забезпечення без реєстраційного номеру облікової картки платника податків боржника.

4.В іншій частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області через Бахмацький районний суд Чернігівської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Бахмацького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_4