Номер провадження: 22-ц/785/8158/17
Номер справи місцевого суду: 404/3079/16-ц
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Кононенко Н.А.,

Гірняк Л.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відібрання дитини, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Одеської міської ради, органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, Центру соціальних служб для сім'ї, дітей, та молоді Одеської міської ради,

встановила:

19 травня 2016 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, та після його уточнень просив суд відібрати дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у ОСОБА_4 та передати йому - ОСОБА_3, у зв'язку з тим, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, яким її зобов'язано не чинити йому перешкоди у спілкуванні з сином.

Уточнені позовні вимоги про відібрання дитини ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що з відповідачкою по справі проживав однією сім'єю, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_5

З жовтня 2011 року родина розпалася, у зв'язку з чим відповідачка разом з дитиною проживали окремо за адресою: АДРЕСА_1.

З цього часу його спілкування з сином припинилося взагалі, що стало приводом для звернення до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права на виховання.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року, зміненим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2012 року та доповненим додатковим рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2012 року, йому - ОСОБА_3 було визначено наступний порядок участі у вихованні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1: - час спілкування щовівторка і щочетверга з 16 години по 18 годину, та в третю неділю кожного місяця, в тому числі і за місцем його проживання - АДРЕСА_2. Такий графік зустрічей діє з часу набуття судовим рішення законної сили і на протязі чотирьох місяців в присутності бабусі ОСОБА_5 - ОСОБА_6, 1952 року народження.

По закінченню чотирьох місяців судом дозволено ОСОБА_3 спілкування з ОСОБА_5, в тому числі за місцем його проживання: АДРЕСА_2, щовівторка та щочетверга з 16:00 години до 19:00 години, та кожну другу та четверту неділю на місяць у другій половині дня з 15:00 години до 19:00 години, без присутності ОСОБА_6

Після набрання чинності рішенням суду, позивачу видано два виконавчі листи, перший з яких з визначенням способу участі у вихованні від 17 серпня 2012 року, який подано до виконавчої служби, проте у відкритті провадження за даним виконавчим листом відмовлено, у зв'язку з відсутністю у вказаному документі елементу примусу.

Враховуючи дану постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, позивач повторно звернувся до Кіровського районного суду міста Кіровограда з метою отримання належним чином оформленого виконавчого листа, який можливо було б прийняти до виконання.

06 вересня 2012 року йому видано виконавчий лист, в якому було чітко визначено: «зобов'язати ОСОБА_4 не чинити перешкод у спілкуванні ОСОБА_3 з ОСОБА_5». Вказаний виконавчий лист був прийнятий до виконання, проте вже в листопаді цього ж року цей виконавчий лист був повернутий до Кіровського районного суду, як виконаний.

Однак, рішення суду не виконувалось і не виконується до теперішнього часу.

Позивач також звернув увагу на те, що він звернувся до суду з заявою про роз'яснення рішення з приводу його виконання, проте йому було відмовлено у такому роз'ясненні та зазначено, що це питання виконання, а не стосовно незрозумілості рішення.

Разом з цим, тривалий час у зверненні до виконавчої служби не було необхідності, оскільки син проживав з позивачем, починаючи з 04 липня 2013 року по 10 березня 2016 року, проте на даний момент ситуація змінилась, відповідачка ОСОБА_4 забрала дитину до себе та вимкнула телефон, а тому бачитись з сином та приймати участь у його вихованні, він можливості не має.

Оскільки позивач фактично позбавлений можливості приймати участь у вихованні сина, та й спілкуватись з сином по телефону, просив його вимоги задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що умисно не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною, а виконання рішення Кіровського суду є неможливим на теперішній час, тому що дитина проживає і навчається у школі в місті Одесі. У зв'язку з навчанням син має дотримуватися шкільної та позашкільної програми, а батько має намір вивезти хлопчика до міста Кіровограда, що завадить навчанню. Окрім цього ОСОБА_4 пояснила суду, що на даний час син не хоче спілкуватися з батьком наодинці, тому що боїться його.

Представник третьої особи - Служби по справах дітей Одеської міської Ради, а також Центру соціальних служб для сім'ї, дітей, та молоді Одеської міської ради проти задоволення позову заперечували.

Справа була розглянута у відсутність представника органу опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 подав до суду апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Разом із цим, 08 листопада 2017 року на адресу суду від ОСОБА_3 надійшло клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 листопада 2017 року зазначене клопотання було задоволено (т.2, а.с.25-27).

У зв'язку з цим, судове засідання по розгляду даної справи проводиться в режимі відеоконференції, через Кіровський районний суд м. Кіровограда, за участю заявника апеляційної скарги ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_8 (т.1, а.с.128), а також за участю відповідача ОСОБА_4, та представника Центру соціальних служб для сім'ї, дітей, та молоді Одеської міської ради- Патрушевої Г.В.

При цьому слід зазначити, що на даний час відповідач ОСОБА_4 змінила прізвище на «ОСОБА_4», що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 10 січня 2017 року (т.1, а.с.240).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що матеріали справи не містять достатньо підстав для відібрання дитини від матері ОСОБА_4 на користь батька - ОСОБА_3

З таким висновком суду погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як було зазначено вище, рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2012 року було зобов'язано відповідача ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні позивача ОСОБА_3 з малолітнім сином ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1 Визначено наступний спосіб участі у вихованні ОСОБА_5: - час спілкування щовівторка і щочетверга з 16:00 години до 18:00 години, та третю неділю кожного місяця з 8:00 години до 12:00 години, в тому числі і за місцем його проживання - АДРЕСА_2. Такий графік зустрічей діє з часу набуття судового рішення законної сили і на протязі чотирьох місяців в присутності бабусі ОСОБА_5 - ОСОБА_6; по закінченню чотирьох місяців дозволити позивачу ОСОБА_3 спілкування з ОСОБА_5, в тому числі і за місцем його проживання: АДРЕСА_2, щовівторка та щочетверга з 16:00 години до 19:00 години кожну другу та четверту неділю на місяць у першій половині дня з 08:00 години до 12:00 години, або у другій половині дня з 15:00 години до 19:00 години, в залежності від домовленості батьків, без присутності ОСОБА_6

У позовних вимогах про сумісний відпочинок з дитиною відмовлено.

Разом з тим, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2012 року вищевказане рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року - змінено. Виключено з резолютивної частини рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31 травня 2012 року речення: «з 08:00 години до 12:00 години та в залежності від домовленості батьків».

ОСОБА_3 у судовому засіданні вказував, що після прийняття Кіровським районним судом м. Кіровограда рішення 31 травня 2012 року, його син ОСОБА_5 проживав разом з ним за адресою: АДРЕСА_2, у період з 04.07.2013 року по 10.03.2016 року, що підтверджуються довідкою Квартального комітету № 10 Кіровського району м. Кіровограда від 19 березня 2016 року, з якої вбачається, що син ОСОБА_5, проживав разом з батьком з 04.07.2013 року по 10 березня 2016 року.

В подальшому, відповідач по справі ОСОБА_4 забрала сина ОСОБА_5 і виїхала до м. Одеси, за місцем проживання своєї матері, при цьому не повідомивши позивача ОСОБА_3 про свої наміри і місце проживання її, та малолітнього сина сторін.

У зв'язку з цим, та враховуючи, що відповідач не надавала можливості позивачу спілкуватися з сином, приймати участь у його вихованні, 18 березня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Кіровського районного суду м. Кіровограда з заявою про видачу виконавчих листів по цивільній справі № 2-5826/11 за його позовом до ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права на виховання дитини.

20.04.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Кіровського відділу державної виконавчої служби з заявою про примусове виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2012 року.

Після усунення недоліків у виконавчому листі, 02.06.2016 року Кіровським районним судом м. Кіровограда був виданий виконавчий лист № 2-5826 про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з ОСОБА_5

19.09.2016 року Фортечним відділом Державної виконавчої служби м. Кропивницький Головного Територіального Управління юстиції у Кіровоградській області, ОСОБА_3 було повідомлено, що 11.09.2016 року до Відділу надійшла відповідь з адресно-довідкового бюро УДМС у Одеській області, в якій зазначено, що з 02.04.2016 року боржниця зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3.

19.09.2016 року на підставі п.10 ч.1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження та направлено до виконання за місцем реєстрації боржника до Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

13.10.2016 року державним виконавцем Малиновського відділу державної виконавчої служби міста Одеси відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-5826, виданого 02.06.2016 року Кіровським районним судом про зобов'язання ОСОБА_4 не чинити перешкоди у спілкуванні ОСОБА_3 з ОСОБА_5 (т.1, а.с.124).

Однак, у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_3 був позбавлений можливості спілкуватись з малолітнім сином через те, що фактичне його місце проживання було невідомим, 14.11.2016 року він звернувся до Малиновського відділу ДВС міста Одеса Головного територіального управлення юстиції в Одеській області з заявою про оголошення розшуку боржника - ОСОБА_4

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2016 року ОСОБА_4 було оголошено у розшук (а.с.т.1, а.с.154).

Крім того, враховуючи, зазначені обставини та ухилення відповідача ОСОБА_4 від виконання рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 31.05.2012 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 24 липня 2012 року, та додаткового рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 17 листопада 2012 року, ОСОБА_3 змінив свої позовні вимоги по даній справі і поставив перед судом питання про витребування малолітнього ОСОБА_5 від матері ОСОБА_4 (т.1, а.с.202-206).

Таким чином, на даний час предметом судового розгляду є саме відібрання дитини від матері - відповідача ОСОБА_4 і передачі її батьку - позивачу ОСОБА_3, через ухилення відповідача від виконання судового рішення, яким був встановлений порядок зустрічей батька з малолітньою дитиною - ОСОБА_3

Відмовляючи в задоволенні вказаного позову, суд першої інстанції виходив із того, відповідач ОСОБА_4 належним чином займається вихованням малолітнього сина, а ті обставини, що вона перешкоджає позивачу зустрічатися з малолітнім сином, не є підставою для відібрання дитини від матері та передачі її батьку.

На думку колегії суддів даний висновок суду є правильним.

Так, в ході розгляду даної справи зі слів позивача стало відомо, що малолітній син ОСОБА_5 навчається в Одеському навчально-виховному комплексі №13 «Загальноосвітня школа 1-111 ступенів - гімназія» Одеської міської ради Одеської області, розташованого за адресою: місто Одеса, вулиця Кримська, 62-А.

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 07 вересня 2017 року із вказаного учбового закладу було витребувано докази, що мають істотне значення для повного, всебічного розгляду цивільної справи, а саме будь-які документи, складені адміністрацією школи відносно учня ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (характеристику на учня, інші документи, які є у розпорядженні адміністрації школи щодо участі батьків у вихованні дитини).

На виконання вищевказаної ухвали суду адміністрацією школи № 13 до суду направлено ряд документів.

Так, із характеристики на ОСОБА_5 вбачається що ОСОБА_5 навчається в 3 класі вказаного учбового закладу з 2016 року. За час навчання виявив середній рівень знань. Мати ОСОБА_4 готує для ОСОБА_5 маскарадні костюми до свят, слідкує за зовнішнім виглядом сина. Хлопчик завжди чисто одягнений, має коротку охайну зачіску, начищене взуття, підручники, зошити та приладдя для навчання. Під час відвідування шкільної їдальні в ОСОБА_5 завжди є з собою домашня їжа. Мати завжди відвідує батьківські збори, шкільні свята та лінійки. Виконує всі поради та прохання вчителя, приймає участь у вихованні сина.

Батько ОСОБА_3 протягом навчання хлопчика у Одеському НВК № 13 не брав участі у вихованні сина. Батьківські збори, дитячі ранки та інші виховні заходи не відвідує, успіхами дитини не цікавиться. А коли з'явився у школі 01.11.2016 року своїм емоційним станом заважав навчальному процесу, необґрунтованими вимогами віддати йому з уроків сина, створював конфліктні ситуації, поводив себе агресивно, що вплинуло на емоційний стан дитини.

Із пояснювальної записки класного керівника ОСОБА_10 на ім'я директора Одеського НВК № 13 від 01.11.2016 року слідує, що ОСОБА_5 учень 3-К класу, навчається у класі з лютого 2016 року, при першому знайомстві з нею, мати учня ОСОБА_4 сказала, що вона з сином втекла від батька ОСОБА_3 з місця проживання в м. Кіровограді до м. Одеси, де проживає її мати ОСОБА_6 Батько систематично вчиняв вдома бійки, сварки, знущався, бив дитину, кидав в нього стільці. На лобі учня, вдень знайомства з ним, класний керівник побачила ще не загоєний рубець та запитала звідки він. Мати відповіла, що батько кинув в сина стілець. Мати представила рішення суду, за яким батько має право на побачення с сином по вівторках та четвергах з 16:00 годині до 19:00 години та у другу та четверту неділю з 8:00 до 12:00 або з 15:00 до 19:00, але вона побоюється, що батько може взяти сина на побачення та не повернути і відвести до свого місця проживання у м. Кіровоград, де буде знову знущатися над дитиною. У зв'язку з чим мати написала заяву, в якій не дозволила після уроків нікому віддавати дитину, крім бабусі ОСОБА_6

Батько з'явився у школі 1 листопада 2016 року через вісім місяців після того як ОСОБА_5 почав вчитися у ОНВК № 13. Він прийшов об 11:00 годин до заступника директора ОСОБА_11 з проханням зустрітися з сином. ОСОБА_11 попередила про це заступника директора з виховної роботи ОСОБА_12, вона зателефонувала мамі і та приїхала до школи. Батько почав вимагати зустрічі із сином, але дитину йому не віддали, тому що за рішенням суду він може бачити дитину з 16:00 до 19:00 години, батько чекав у дворі школи, ОСОБА_5 після уроків був на ГПД. О 15:00 годині заступник директора з виховної роботи ОСОБА_12 запросила батька разом з дитиною та класним керівником до шкільного психолога ОСОБА_13, де відбулася бесіда. Батько вимагав, щоб ОСОБА_5 пішов з ним погуляти, але хлопчик не погодився залишитися наодинці з батьком. Дитина боїться батька. На це вказують його слова, що батько буде знову бити та реакція хлопця, коли він дізнався, що батько у школі ОСОБА_5 просто заховався за спину класного керівника і відмовився йти до їдальні. Після бесіди у психолога та відмови ОСОБА_5 йти з батьком, мати з дитиною у супроводі класного керівника ОСОБА_10, психолога ОСОБА_13, та заступника директора ОСОБА_12 було проведено до машини, на якій вони відбули до теперішнього місця знаходження. У зв'язку з побоюванням, що батько буде переслідувати їх та знову вчинить бійку, мати вирішила деякій час до дому не повертатися та зібрати за цей час потрібні документи для наступного суду;

Згідно доповідної на ім'я директора ОНВК № 13, складеної 01.11.2016 року заступником директора з ВР ОСОБА_12, заступником директора з НВР ОСОБА_11, практичним психологом ОСОБА_13, класним керівником ОСОБА_10, вбачається, що 01.11.2016 року у школу під час занять прийшов ОСОБА_3 - батько учня 3-К класу ОСОБА_5, та виявив бажання забрати хлопчика (пояснив, що давно не бачив). На запитання заступника директора з виховної роботи ОСОБА_11, чи знає матір хлопчика про його наміри забрати дитину зі школи, відповів, що не збирається повідомляти, висловлював незадоволення й обурення, коли заступник заборонила забирати дитину.

При з'ясуванні ситуації виявилося, що за рішенням суду хлопчик має проживати з мамою, батько лише має право на спілкування з дитиною. З метою врегулювання ситуації, що склалася адміністрацією, психологом школи та класним керівником були проведені наступні заходи: - бесіда з татом і мамою ОСОБА_5 (батьки обидва виявляли обурення та пригадували взаємні образи, були не налаштовані слухати один одного та представників школи); - бесіда з дитиною (у ОСОБА_5 зіпсувався настрій, коли дізнався що за ним приїхав батько, боявся спуститися в їдальню, злякався чоловіка, якого побачив у шкільному коридорі, знаходився у постійному напруженні). Батько очував на зустріч з сином у приміщенні школи та наполягав на зустрічі з ним (відмовився дочекатися закінчення навчальних занять на вулиці, влаштував «полювання»). Мати дитини знервовано очікувала закінчення занять та опасалася дій збоку батька ОСОБА_5 та реакції дитини.

Батькам було запропоновано провести зустріч батька з дитиною у кабінеті психолога у присутності мами, практичного психолога ОСОБА_13 та заступника директора з основної роботи ОСОБА_12 з метою зниження напруження та уникнення можливих труднощів. Дитина боялася заходити до кабінету. Батько здійснював психологічний тиск на дитину, погрожував та намагався в присутності хлопця звинуватити матір та пригадати неприємні події з минулого. Хлопець був готовий побути з батьком у кабінеті (але без прогулянок які пропонував батько і без подарунків.) У кабінеті психолога ОСОБА_5 грався поруч з батьком конструктором, не спілкуючись з ним. На момент зустрічі дитина не була готова спілкуватися з батьком, лише мовчазно бути з ним поруч у присутності інших дорослих, яким він довіряє. За бажанням дитини зустріч була зупинена і він з мамою у супроводі представників школи сів в машину та поїхав додому. Батько супроводжував, намагаючись чинити тиск на хлопця. Отже за даною ситуацією непорозуміння між батьками учня були прийняті наступні рішення:

1. Навчально-виховний процес учня 3-К класу ОСОБА_5 закінчити за розкладом, враховуючи рішення відповідальної особи (мами).

2. Дати змогу батькові спілкуватися з дитиною у присутності психолога та заступника директора, враховуючи інтереси дитини.

3. Рекомендувати батькам звернутися до судових органів з метою урегулювання відносин батьків щодо спілкування з дитиною.

4. Сприяти виконанню рішення суду щодо проживання дитини з мамою та по закінченню уроків відпускати дитину тільки з відома та дозволу мами.

Відповідно до ч. 4 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним.

Вирішуючи зазначене питання, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_3 наполягає на спілкуванні з дитиною за місцем свого проживання у місті Кропивницький, однак на даний час це є неможливим. Як зазначила в судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, рішення суду не виконується з об'єктивних причин, оскільки дитина боїться батька і з цих підстав не хоче з ним спілкуватися.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 підтвердила вказані обставини і те, що рішення судів, які набрали законної сили, не виконуються з об'єктивних причин, оскільки і вона і малолітній син, якому 18 листопада виповнилося 10 років, бояться спілкуватись з позивачем ОСОБА_3

Враховуючи, що у відповідності до ст. 124 Конституції України та ст. 14 ЦПК України рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, колегія суддів вважає недопустимим невиконання судових рішень.

У зв'язку з тим, що на даний час неповнолітня дитина проживає в м. Одесі, а позивач в м. Кропивницький (колишній Кіровоград), то колегія суддів вважає за необхідне довести до відому служби у справах дітей Одеської міської ради та органу опіки і піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про вжиття невідкладних заходів для вирішення питання щодо встановлення порядку, часу, і місця зустрічей позивача ОСОБА_3 зі своїм малолітнім сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки зазначені вимоги передбачені ст. 157 СК України.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про відібрання малолітнього сина від матері ОСОБА_4 і передачі на виховання йому - задоволенню не підлягають, оскільки зазначені обставини будуть протирічити правам дитини, що є недопустимим.

При цьому колегія суддів виходить із того, що дійсно, у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо може передати дитину для проживання з ним. Однак така передача дитини, наприклад тому батькові, який бажає виховувати дитину, може мати місце як виняток і процесуально цей порядок не врегульовано.

На думку колегії суддів, як і питання про місце проживання дитини віком від десяти до чотирнадцяти років, питання щодо відібрання дитини та встановлення порядку зустрічей з іншим із батьків, вирішується батьками та самою дитиною, тобто в переговорному процесі про її долю вона не тільки рівноправний член переговорного процесу, але має і вирішальний голос.

Під час судового засідання в суді першої інстанції у присутності представника Служби у справах дітей Одеської міської Ради, у присутності дитячого психолога Одеського міського соціального Центру, представника Центру соціальних служб для сім'ї, дітей, та молоді Одеської міської ради з'ясовувалася думка неповнолітнього ОСОБА_5 з приводу спілкування та проживання з батьком.

Зі слів дитини, він дуже любить матір, з батьком він не спілкується, тому що боїться його. На питання психолога хлопчик відповідав, що на теперішній час він не хоче зустрічатися з батьком, тому що боїться батька. Хлопчик розповів як батько вчинив сварку у школі, коли прийшов за ним, а його не пускали. ОСОБА_5 розказував в залі суду, що живе разом з мамою та з чоловіком матері, у них дома все добре, живуть дружно. Хлопчик постійно повторював, що батьком зустрічатися не хоче, бо боїться його.

На даний час неповнолітньому ОСОБА_5 виповнилось десять років - ІНФОРМАЦІЯ_6, у зв'язку з чим колегія суддів вважає, що в подальшому при вирішенні питання щодо зустрічей дитини з батьком, буде врахована також думка дитини.

При цьому колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції, який в оскаржуваному рішенні обґрунтовано зазначив, що відповідно до частини третьої статті 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним або обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Спілкування з матір'ю та батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовляється бачитися з матір'ю чи батьком, примушувати її ніхто не має права. Такий примус був би актом неповаги до дитини. Здійснення батьками своїх прав мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх уточнених позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 26 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

Н.А. Кононенко

Л.А. Гірняк