22-ц/775/691/2017(м)
Головуючий у 1-й інстанції Харитонова Г.Л.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

15 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі у складі:

головуючої - Биліни Т.І.,

суддів Лопатіної М.Ю., Принцевської В.П.

при секретарі Зал Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2017 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

07 жовтня 2016 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»(надалі ПАТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 04 грудня 2009 року між ПАТ комерційний банк „ПриватБанк та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № б/н за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 4500,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач ОСОБА_2 в свою чергу зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та порядку, встановленому кредитним договором. У порушення умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 30.06.2016 року він має заборгованість у сумі 37432,67 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 4384,35 грн., заборгованості по процентам у сумі 27639,62 грн., заборгованості за пенею та комісією у сумі 3150,00 грн., а також штрафи відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, а саме: 500,00 грн. фіксована частина штрафу, 1758,70 грн. - процентна складова штрафу. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у сумі 37432,67 грн. та судовий збір 1378,00 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2017 року в задоволенні позову відмовлено внаслідок пропущення строку позовної давності.

Не погодившись з вказаним рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2017 року, та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, проте це не відповідає дійсності, оскільки борг складають суми нараховані за останні три роки, тобто в межах строку позовної давності. Крім того, суд не звернув уваги на подовження дії договору.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_4 підтримала доводи апеляційної скарги, просила їх задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 просив скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

В судове засідання не зявився відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи попереджений належним чином.

Зважаючи на положення ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконав взятих на себе зобовязань, щодо погашення боргу, останній платіж сплатив 25.09.2013 року, а позивач звернувся до суду за захистом порушеного права 07.10.2016 року, тобто з пропуском установленого статтею 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Проте колегія суддів апеляційної інстанції не може погодитися з вказаними висновками.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Частиною 1 ст. 626 Цивільного кодексу України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно зі ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1046 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання має відшкодувати кредиторам завдані ним збитки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Згідно правової позиції викладеної у постанові ВСУ №6-116 цс 13 перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору(графіка порушення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків виплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами стаття 1048 ЦК України), що підлягає сплаті . Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а від так початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, оскільки за умовами договору погашення кредиту і процентів повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, наступного за місяцем в рахунок якого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із зобовязань.

З матеріалів справи, а саме з кредитного договору вбачається, що відповідач повинен був здійснювати внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Тобто, порушення права позивача відбулося 25.10.2013 року, а оскільки позивач звернувся до суду 07.10.2016 року - трирічний строк не настав, а тому підстави для відмови у задоволенні позову внаслідок пропущення строку позовної давності відсутні.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач належним чином виконував договірні зобовязання до 25.09.2013 року і заборгованості по погашенню відсотків за кредитом не мав. Заборгованість виникла вже після 25.09.2013 року, а тому позивач не втратив право на стягнення заборгованості по кредиту в сумі 4384,35 грн. та по несплаченим процентам на поточну і прострочену заборгованість в сумі 27639,62грн.

Проте, позовні вимоги в частині стягнення комісії задоволенню не підлягають, оскільки позивач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надавалися відповідачу.

Відповідно правової позиції ВСУ у справі № 6-1746цс16 положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозвязку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Крім того не підлягають задоволенню позовні вимоги і в частині стягнення пені та штрафів.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, зазначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним та фізичним особам підприємцям, що провадять(провадили свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому КМУ переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобовязані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобовязань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З огляду на вказане у позивача відсутні підстави для стягнення з відповідача пені та штрафів, нарахованих після 14.04.2014 року.

Крім того, відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки(пені, штрафу) обмежуються останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починаються з дня(місяця, з якого вона нараховується), у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Разом з тим спеціальна позовна давність застосовується за умови подання стороною у спорі відповідної заяви, зробленої до винесення судом рішення.

Вказані положення знайшли відображення у правому висновку ВСУ у справі № 6-1138цс15, де зазначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності.(а.с.74)

З урахуванням вказаного, з розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач станом на 14.04.2014 року мав заборгованість по комісії та пені в сумі 550грн., однак внаслідок заявленого клопотання про застосування строку позовної давності, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доцільним вказане клопотання задовольнити в частині стягнення пені яка накопичилася до 14.04.2014 року та відмовити позивачу і в цій частині позову.

В матеріалах справи має місце розрахунок заборгованості, наданий відповідачем, проте, колегія суддів апеляційної інстанції не може вважати його вірним, оскільки він не відповідає положенням Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою договору про надання банківських послуг укладеного сторонами.(а.с.7, 60-62)

Згідно ч.1 ст.309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

У відповідності до положень ч.5 ст.88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В позовній заяві та апеляційній скарзі позивач просив стягнути з відповідача понесені ним судові витрати. Позовні вимоги в цій частині також підлягають частковому задоволенню.

Розмір стягнення обчислено відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України, які передбачають, що стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду позивач за подачу позову сплатив 1378,00грн., за подачу апеляційної скарги сплатив 1515,80грн., проте позовні вимоги задоволені на 85,6%. Враховуючи наведене з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати при подачі позову та апеляційної скарги в сумі 2477,09грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2017 року скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 04.12.2009 року в розмірі 32023(тридцять дві тисячі двадцять три)гривні 97 копійок, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 4384,35грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 27639,62 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» понесені судові витрати за подачу позову та апеляційної скарги в сумі 2477(дві тисячі чотириста сімдесят сім)гривень 09копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цим рішенням.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: М.Ю. Лопатіна

ОСОБА_6