Справа №591/6177/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Бурда Б. В.
Номер провадження 22-ц/788/803/17 Суддя-доповідач - Собина О. І.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

17 липня 2017 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Собини О. І.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С. ,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Третьої Сумської державної нотаріальної контори, третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності в порядку спадкування,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2017 року на задоволення вказаного позову постановлено:

визнати свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори Ляшенко А.І. 03 лютого 2015 року на ім'я ОСОБА_7 про успадкування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 частково недійсним, вважати його право на спадщину за зазначеним свідоцтвом на 1/4 частину цієї квартири;

визнати за ОСОБА_8 право власності на 5/12 частин квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_9

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ставиться питання про скасування оскарженого рішення та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач не дотрималась встановленого законодавством порядку на звернення із відповідною заявою в інтересах своєї неповнолітньої дитини про прийняття спадщини до нотаріальної контори, а відповідач не отримувала свідоцтво про право на спадщину, а тому юридично не є власником спірної квартири, а отже і не порушувала права та законні інтереси неповнолітньої дитини позивача. Також вважає, що позивач попередньо повинна була звернутись до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину її неповнолітній дитині, і лише у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину мала звернутись із позовом до суду, а оскільки вона такі дії не вчинила, тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають. Крім того, вважає, що суд помилково зазначив у рішенні, що нотаріальна контора не є належним відповідачем у даній справі, оскільки саме нею було видане спірне свідоцтво про право на спадщину, а тому і судом неправильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат, стягнення яких повністю покладено на ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника апелянта, який підтримав апеляційну скаргу, заперечення позивача та її представника, які заперечують проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з положень ст.ст.1266, 1268 ЦК України та доведеності заявлених позовних вимог, а тому дійшов до висновку про необхідність визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання за неповнолітнім сином позивача права власності на частку спірної квартири.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов цих висновків повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вірно визначивши юридичну природу спірних правовідносин.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, батьками ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, є позивачка та ОСОБА_9 (а. с. 22, 108-109).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло квартира АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_10 та її синам - ОСОБА_7 та ОСОБА_9 (а. с. 63).

Після смерті ОСОБА_9, 26 січня 2013 року відкрилася спадщина, до складу якої увійшло, зокрема, право власності на 1/3 частину спірної квартири. Спадкоємцями першої черги померлого за законом в рівних частках з огляду на положення ст .ст 1261, 1267 ЦК України є неповнолітній син померлого ОСОБА_8 та мати - ОСОБА_10

При цьому ОСОБА_10 прийняла спадщину шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, але не повідомила нотаріуса про існування ще одного спадкоємця померлого (а. с. 58), а неповнолітній ОСОБА_8, який не подав заяву про відмову від спадщини, в силу ч. 4 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв її.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_10, не оформивши права на спадщину після смерті сина ОСОБА_9 Після її смерті відкрилася спадщина на належну їй 1/2 частину вказаної вище квартири (1/3 частина належала на підставі свідоцтва про право власності та 1/6 - в порядку спадкування після смерті сина ОСОБА_9).

Згідно з ч. 1 ст. 1266 ЦК внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Отже, для малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб, а також тих, цивільна дієздатність яких обмежена, законодавець робить виняток і незалежно, де і з ким вони проживають і чи подали заяву до нотаріуса про прийняття спадщини у встановлений законом строк, вони вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо їх представники від спадщини не відмовилися.

Місцевий суд правильно встановив, що неповнолітній ОСОБА_8 та його законний представник від спадщини після смерті ОСОБА_9 не відмовлялися, а отже, він вважається таким, що прийняв спадщину.

Тому після смерті ОСОБА_10 в рівних частках прийняли спадщину її син ОСОБА_7, який подав заяву про прийняття спадщини (а. с. 51 зв.) та неповнолітній ОСОБА_8

Таким чином, неповнолітній ОСОБА_8 після смерті батька ОСОБА_9 та баби ОСОБА_10 успадкував 5/12 частин у праві власності на спірну квартиру, а ОСОБА_7 після смерті матері ОСОБА_10 - 1/4 частину у праві власності на вищевказану квартиру.

Утім державним нотаріусом Третьої Сумської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_10 на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 із зазначенням, що 1/3 частина квартири належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло та заяви про визначення часток, а інша 1/3 частина спірної квартири належала померлій в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9 (а. с. 74). 03 лютого 2015 року ОСОБА_7 зареєстрував право власності на 2/3 частини квартири, про яку йде мова вище (а. с. 75).

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.79).

Після його смерті із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина померлого ОСОБА_2, яка є відповідачем у даній справі(а.с.78). На даний час свідоцтво про право на спадщину після смерті чоловіка нею не отримано.

Відповідно до абз. 2 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року »Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво на право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

За таких умов державним нотаріусом спірне свідоцтво, в зазначеній у позові частині, видане з порушенням вимог закону, тому суд першої інстанції правильно визнав позовні вимоги ОСОБА_5 законними та обґрунтованими.

Також колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно зазначив і про те, що ОСОБА_2 є належним відповідачем у даній справі, оскільки вона є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, що прийняв спадщину.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України №6-2962цс16 від 12.04.2017 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що хоча отримання відповідачем ОСОБА_2 як спадкоємцем, яка прийняла спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст.1298 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у неї такого свідоцтва на спірну квартиру не позбавляє позивача, яка діє в інтересах неповнолітнього сина, на звернення до неї з позовом за захистом порушеного права.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивач не скористалась своїм правом на звернення із заявою в інтересах свого сина про прийняття спадщини до нотаріальної контори і лише у випадку відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, вона мала право на звернення з відповідним позовом до суду. При цьому колегія суддів виходить з того, що на день звернення позивача з відповідним позовом до суду, нотаріусом вже було вчинено нотаріальну дію, а саме видане спадкоємцю ОСОБА_7 свідоцтво про право на спадщину після смерті матері ОСОБА_10, без урахування інтересів іншого спадкоємця, а тому захистити порушене право неповнолітньої дитини позивача можливо було лише шляхом звернення з позовом до суду.

Погоджується колегія суддів і з висновком місцевого суду про те, що Третя Сумська державна нотаріальна контора не може бути відповідачем у даній категорії справ, оскільки спір виник між спадкоємцями щодо їх прав на спадкове майно, а отже понесені позивачем судові витрати у справі обґрунтовано стягнуто лише з відповідача ОСОБА_2, яка є спадкоємцем померлого ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, відхилити, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 28 березня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього дня на неї може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -