Справа № 361/6384/16-ц Головуючий у І інстанції Сердинський В. С.
Провадження № 22-ц/780/4234/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 42 30.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

30 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Данілова О.М.,

суддів: Мережко М.В., Матвієнко Ю.О.,

за участю секретаря Шуляк Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2016 року, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою.

У вищезазначеному житловому будинку зареєстровані відповідачі: ОСОБА_2, яка фактично в спірному будинку не проживає більше одного року та ОСОБА_4, який тривалий час у будинку не проживав, проте, у липні 2016 року вселився, проживає, однак веде аморальний спосіб життя та чинить шкоду будинку. Комунальні послуги відповідачі не сплачують.

23 вересня 2016 року позивач надіслала відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_2 листа з проханням звільнити вищезазначений житловий будинок, виселитися з нього та знятися з реєстрації місця проживання в строк до 02 жовтня 2016 року, та попередила, що при невиконанні ними її вимог, вона змушена буде звернутися до суду за захистом своїх законних прав та інтересів із позовом про примусове виселення із будинку та визнання осіб такими, що втратили право користування ним. Вищевказане підтверджується квитанціями про оплату поштового відправлення та описами вкладеного до листів.

Однак, відповідачі проігнорували дане прохання.

Просила суд, визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16. Виселити ОСОБА_4 зі спірного житлового будинку.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року, вищезазначений позов було задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що позивач, предявивши до ОСОБА_2 вимоги про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування висунутих вимог.

Зазначає, що ОСОБА_5 за життя була бабусею ОСОБА_6, яка була колишнім власником будинку №16 по вул. Сибірська у с. Рожни, Броварського району Київської області. Разом з нею також були зареєстровані та проживали однією сімєю і вели спільне господарство члени її сімї, син ОСОБА_7, онучка ОСОБА_6 та онук ОСОБА_4

13 вересня 2007 року помер батько відповідачів - ОСОБА_7, який трагічно загинув в дорожньо-транспортній пригоді.

Після смерті бабусі відповідачів, ОСОБА_5 у 2015 році позивач навмисно почала створювати умови, які унеможливили сумісне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з однієї сторони та позивача з іншої. Застосовуючи незаконні методи позивач намагалася вигнати відповідачів з будинку у якому вони постійно проживали та зареєстровані на законних підставах з часу свого народження.

Житловий будинок відповідно до технічного паспорту та свідоцтва про право власності є жилим приміщенням у якому з дня народження була зареєстрована та постійно проживала до грудня 2016 року ОСОБА_2

Крім цього, іншого житла ОСОБА_2 не має та на даний час змушена винаймати квартиру.

Житловий будинок по вул. Сибірська, 16 у с. Рожни Броварського району Київської області є єдиним місцем проживання для ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 вересня 2016 року, виданого Броварською районною державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за №2478, ОСОБА_3 є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16 (а.с. 9).

Згідно зазначеного свідоцтва, житловий будинок, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16, успадкований позивачем ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_5, яка померла 11 листопада 2015 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОК №348119, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Броварського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 8).

Згідно довідки про склад сімї форми №3 за №755 від 26 жовтня 2016 року, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16 та належить позивачу ОСОБА_3, зареєстровані: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14).

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 60).

Відповідно до акту встановлення факту місця проживання, складеного 21 березня 2016 року в присутності свідків, депутатом Рожнівської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_8, в житловому будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Броварський район, с. Рожни, вул. Сибірська, 16, з 1995 року по цей час, проживає, проте не зареєстрована ОСОБА_9 невістка колишньої власниці житлового будинку ОСОБА_5, яка померла 11 листопада 2015 року. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 зареєстровані та проживають з народження по даний час (а.с. 30).

Згідно акту обстеження фактичного місця проживання, складеного 15 травня 2017 року депутатом Літківської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_10, та довідки №316 від 19 травня 2017 року, виданої сільським головою Літківської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_11, відповідач ОСОБА_2 за адресою: Київська область, Броварський район, с. Літки, вул. Коцюбинського, 30 не зареєстрована. Факт проживання ОСОБА_2 за даною адресою встановити не вдалося, так як голова господарства ОСОБА_12 депутата сільської ради до житлового будинку не допустив (а.с. 100, 101).

Відповідно довідки головного лікаря Броварської центральної районної лікарні ОСОБА_13 №1727 від 13 червня 2017 року, відповідач ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 30 січня була взята на облік по вагітності в жіночу консультацію Броварської центральної районної лікарні, територіально обстежується акушеркою с. Літки, яка має кабінет в приміщенні Літківської медичної амбулаторії.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач ОСОБА_2 була прописана в спірному житловому будинку до виникнення спору між сторонами, на даний час проживає разом з чоловіком в с. Літки, Броварського району Київської області, та тривалий час не проживає та не користується спірним будинком, а саме з 2015 року.

Крім цього, відповідач ОСОБА_2 на даний час не є членом сімї власника будинку, угоди між нею та позивачем про безоплатне користування жилим приміщенням не укладено, а тому відсутні правові підстави для користування нею спірним житловим приміщенням.

З такими висновками колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи, а також не узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, виселення без надання іншого жилого приміщення можливо у випадках: руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає; використання житла наймачем або особами, за дії яких він відповідає, не за призначенням; систематичного порушення наймачем або особами, за дії яких він відповідає, прав та інтересів сусідів; незаконного зайняття жилого приміщення; визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер.

Жодних вищезазначених порушень зі сторони ОСОБА_2 та ОСОБА_4 вчинено не було, а матеріали справи даних щодо таких порушень не містять.

Згідно з вимогами ст.ст. 64, 156 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Таким чином, підставами виникнення у членів сімї власника права на прописку та проживання в житловому приміщенні являється наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обовязки з власником.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Перехід права власності на житловий будинок до іншої особи не може бути підставою для припинення права користування житловим приміщенням членами родини попереднього власника, яке в них існувало.

Згідно з узагальненням судової практики розгляду цивільних справ про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням, право власності є абсолютним правом, яке включає володіння, користування, розпорядження, та якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків передбачених законом.

Разом з тим, при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником житла та членами сімї колишнього власника житла.

У першому випадку власник житла має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати від колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення, зняття останнього з реєстрації. При цьому втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього власника житла.

У разі виникнення спору між власником та особами, які вселилися в житло у якості членів сімї, суд повинен врахувати, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Разом з тим, право користування житловим приміщенням в силу ст. 405 ЦК України зберігається не тільки за членами сімї власника жилого приміщення, а й за членом його сімї, у разі зміни самого власника. При цьому, припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних правовідносин.

Отже, цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сімї. Тому в даному випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування.

Колегія суддів, приходить до висновку, що позивач звертаючись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням та виселення, обрала неналежний спосіб захисту своїх порушених прав.

Окрім цього, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Звертаючи до суду з позовом, ОСОБА_3 не надала, а матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували не проживання відповідачів за місцем реєстрації понад один рік, а також завдання шкоди будинку зі сторони ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції не звернув увагу на зазначені обставини та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідності до ч. 1 ст. 309 ЦПК України є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З урахуванням наведеного, апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий __________ О.М. Данілов

Судді __________ М.В. Мережко

__________ ОСОБА_14