Справа № 371/1063/16-ц Головуючий у І інстанції Капшук Л.О.
Провадження № 22-ц/780/1656/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 26 27.04.2017
УХВАЛА

Іменем України

27 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сушко Л.П.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договором позики, -

встановила:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідачів та свої вимоги обґрунтував тими обставинами, що ОСОБА_6 заборгував йому за договорами позики, укладеними 20 червня 2014 року та 20 серпня 2014 року, кошти в сумі 115000 грн.

12 січня 2015 року ОСОБА_6 покінчив життя самогубством.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно. Обов'язок відшкодувати борг перейшов до спадкоємців ОСОБА_6.

Позивач просив стягнути з відповідачів борг за договорами позики, укладеними з ОСОБА_6 20 червня 2014 року та 20 серпня 2014 року, в сумі 115000 гривень, а також три відсотки річних в сумі 2428197 гривень, інфляційні витрати в сумі 308200 гривень, пеню в сумі 1777130 гривень та 10000 гривень моральної шкоди. Моральну шкоду обґрунтував втратою спокою та душевними стражданнями у зв'язку з відмовою спадкоємців розрахуватися з ним за борги спадкодавця.

Під час розгляду справи позивач відмовився від позовних вимог, заявлених до відповідача ОСОБА_4

Ухвалою Миронівського районного суду від 13 січня 2017 року прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від позовних вимог до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договорами позики та моральної шкоди і провадження у справі у цій частині було закрито.

З підстав наявності чинного судового рішення між тими самими сторонами та про той самий предмет спору, було закрито провадження у справі в частині вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення основної суми боргу за договорами позики.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року було відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики та моральної шкоди. Також цим рішенням позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань у виді трьох відсотків річних від суми боргу, інфляційних витрати і пені та моральної шкоди залишено без задоволення.

Крім того, скасовано заходи забезпечення позову - знято арешт з житлового будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні даного спору, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

За положеннями ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому згідно зі ст.11 ЦПК України суд не може вийти за межі позовних вимог.

Судом першої інстанції правильно встановлено правову природу правовідносин, що виникли між сторонами, дослідивши обставини справи та належним чином оцінивши надані докази, правильно визначено та застосовано норми матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відтак, до спадкоємців переходять не тільки права, що належали спадкодавцю, а і його обов'язки. Винятком з цього правила є лише зобов'язання боржника, які припиняються зі смертю фізичної особи.

Відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою. В усіх інших випадках до спадкоємців переходять відповідні боргові зобов'язання спадкодавця.

Так, у спадщину переходять: обов'язки, що випливають з цивільно-правових договорів (крім тих, що нерозривно пов'язані з особою спадкодавця); обов'язки з відшкодування матеріальної шкоди (збитків); обов'язки по відшкодуванню моральної шкоди (присудженої судом за життя спадкодавця); обов'язки по виплаті неустойки у вигляді штрафу або пені (присудженої судом за життя спадкодавця); витрати на утримання догляд, лікування, поховання спадкодавця (але не більш, ніж за 3 роки); обов'язки за договором оренди житла з викупом.

Згідно зі статтями 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Судом встановлено та визнається сторонами, що 20 червня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_6 кошти, а останній зобов'язувався повернути борг до 01 серпня 2014 року. Предметом договору були кошти в сумі 62000 гривень, які ОСОБА_6 отримав 20 червня 2014 року; 20 серпня 2014 року між позивачем та ОСОБА_6 укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав ОСОБА_6 кошти, а останній зобов'язувався повернути борг до 11 жовтня 2014 року. Предметом договору були кошти в сумі 62000 гривень, які ОСОБА_6 отримав 20 серпня 2014 року.

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Також судом встановлено, що вимог до спадкоємців через нотаріуса за місцем відкриття спадщини позивач не заявляв, оскільки до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з відповідною заявою про претензію щодо повернення боргу і покриття його за рахунок спадкового майна не звертався.

Ці обставини визнав позивач, а також зазначені обставини підтверджуються рішенням Миронівського районного суду від 28 березня 2016 року, яке набрало чинності 27 липня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про те, що зобов'язання, які випливають з договору позики, не є нерозривно пов'язаними з особою боржника та переходять до спадкоємців померлого.

Відповідно до положень статті 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредитор спадкодавця має право звернутися до нотаріуса за місцем відкриття спадщини в шестимісячний строк з дня, як йому стало відомо або могло стати відомим про відкриття спадщини з вимогами до спадкоємців, що прийняли спадщину, повернути йому борг, що був за спадкодавцем. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

Умовою відповідальності спадкоємця по боргам спадкодавця є факт прийняття спадщини. Спадкоємці, які прийняли спадщину, повинні виконати боргові зобов'язання спадкодавця в межах дійсної вартості майна, одержаного ними у спадщину. Вартість спадщини визначається на час відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадщину після смерті ОСОБА_6 прийняв відповідач ОСОБА_3, оцінка майна у спадковій справі відсутня, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Зазначені обставини підтверджено повідомленням приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу В.В. Шепітко № 895/02-14 від 07 грудня 2016 року.

Також правильним є висновок суду, що саме відповідач ОСОБА_3 на підставі факту прийняття спадщини після смерті боржника є відповідальним за борговими зобов'язаннями.

Відповідно до положень частин 2 та 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Поряд з шестимісячним строком для пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, також є строк в один рік. Такий строк обчислюється від дня настання строку вимоги. Цей строк застосовується тоді, коли кредитор не знав і не міг знати про відкриття спадщини.

Закон визначає два способи пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців: безпосередньо до спадкоємців; опосередковано - через нотаріуса за місцем відкриття спадщини. Обрання певного способу є правом кредитора і здійснюється ним на власний розсуд.

За положеннями частини 4 статті 1281 ЦК України кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Правильним є висновок суду про те, що встановлені строки для пред'явлення претензій кредиторами не є строками позовної давності. На ці строки не розповсюджуються норми ст. ст. 259, 263, 264 ЦК України, які регулюють питання зміни, зупинення або переривання строків позовної давності. Вказані строки є обмежувальними і їх пропуск припиняє відповідні права кредиторів.

Оскільки позивач визнав, що про смерть ОСОБА_6 дізнався 12.01. 2015 року - у день, коли він покінчив життя самогубством, пред'явити вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, позивач мав протягом шести місяців від дня, коли він дізнався про відкриття спадщини, тобто у строк до 12 липня 2015 року.

З огляду на положення частини 4 статті 1282 ЦК України непред'явлення позивачем у встановлені даною нормою строки претензій до відповідача ОСОБА_3, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6, погашає належні йому права вимоги. Як кредитор позивач не використав свого права на вимогу, тому позбавляється права вимоги.

Правильно на думку колегії суддів є висновки суду першої інстанції про відмову у позові до ОСОБА_5 про стягнення з неї нарахувань у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, а саме: трьох відсотків річних від суми боргу, інфляційних витрати і пені та моральної шкоди.

Зазначені вимоги є безпідставними, оскільки рішенням Миронівського районного суду від 28 березня 2016 року встановлено, що ОСОБА_5 не є відповідальною за борговими зобов'язаннями ОСОБА_6

Крім того, правильно у рішенні зазначено, що у спадщину переходять обов'язки по відшкодуванню моральної шкоди та обов'язки по виплаті пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції, які були присуджені судом за життя спадкодавця. Доказів про зазначені обставини позивачем суду не надано.

Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів міститься у ст..16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Проте порушене право позивача, як правильно зазначено судом першої інстанції, не може бути захищене в обраний ним спосіб, а тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є правильним і таким, що відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильно по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, правильно дійшов висновку про наявність визначених законом підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі, а тому не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 13 січня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Матвієнко Ю.О.

Сушко Л.П.