Справа № 569/8938/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2017 року м. Рівне

Рівненський міський суд в складі судді Бердія М.А.,

при секретарі Мельничук В.Л.,

з участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_2 повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 позовні вимоги позивача не визнав, заперечив проти їх задоволення з підстав викладених у запереченнях проти позовної заяви. Додатково пояснив суду, що позивач пропустив встановлений строк позовної давності для звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості, з долучених позивачем до позовної заяви доказів не вбачається, що долучені ОСОБА_3 та правила надання банківських послуг, памятка клієнта були підписані відповідачем під час підписання анкети-заяви, тобто позивачем не доведено факт укладення договору №б/н від 21.09.2010 року та надання кредиту у розмірі 1800,00 грн. Крім того, позивач просить суд застосувати до відповідача подвійну цивільно-правову відповідальність у виді штрафу фіксованої частини у розмірі 500,00 грн. та штрафу процентної складової у розмірі 837,36 грн. за одне й те саме порушення договірного зобовязання, що суперечить вимогам цивільного законодавства та Конституції України. Позивач також нарахував пеню у розмірі 3000,00 грн., що значно перевищує розмір завданих збитків.

Представник позивача в судове засідання не зявився. До початку розгляду справи представник позивача ОСОБА_4 надіслав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника позивача, в якому зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю з підстав, викладених у позовній заяві та просить суд їх задоволити, а саме: стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 21.09.2010 року у розмірі 18084,62 грн., яка складається з наступного: 1465,86 грн. заборгованість за кредитом, 12281,40 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 837,36 грн. штраф (процентна складова), та судові витрати по справі понесені позивачу по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Суд, заслухавши представника позивача ОСОБА_1, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного:

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_2 21.09.2010 року підписав «Анкету-заяву про приєднання до ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», в якій просив надати йому платіжну картку кредитку «Універсальна» з бажаним кредитним лімітом у розмірі 100 грн.

Як вказано у позовній заяві, щодо зміни кредитного ліміту банк керувався п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_3 та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг.

Відповідач ОСОБА_2 підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку», складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» нараховані відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 360 календарних днів на рік, що передбачено п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

ПАТ КБ «Приватбанк» свої зобов'язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, - позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку позичальник зобов'язаний виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 ОСОБА_3 надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Відповідач ОСОБА_2 не надав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору; що має відображення у розрахунку заборгованості за договором. В результаті чого станом на 31.05.2016 року у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 18084,62 грн., яка складається з наступного: 1465,86 грн. заборгованість за кредитом, 12281,40 грн. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 3000,00 грн. заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. штраф (фіксована частина) та 837,36 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором, кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як зазначено в запереченнях проти позову, в ОСОБА_3 та правилах надання банківських послуг, визначено, що ОСОБА_3, Пам'ятка Клієнта, Тарифи, а також заява про приєднання до ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг становить укладений Договір про надання банківських послуг. В той же час, позивачем по справі ПАТ КБ «ПриватБанк», не надано доказів оформлення та укладання між сторонами, та відповідно отримання відповідачем ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг і Тарифів, щоб в сукупності із Заявою та Пам'яткою клієнта, свідчило про укладений у належній формі договір між сторонами про надання банківських послуг. Долучений позивачем до матеріалів позовної заяви Витяг з ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг, затверджений наказом від 06.03.2010 р. №СГ1-2010-256, не містить підпису ОСОБА_2, тобто, позивачем не доведено, що під час підписання заяви ОСОБА_5 був ознайомлений саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг. Крім того, матеріали справи не містять «Тарифів», як складової частини договору.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частинами 1, 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Верховний Суд України у правовій позиції по справі № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року розяснив, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України). Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Виходячи з правового аналізу вказаних норм ОСОБА_3 надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких встановлено позовну давність тривалістю в пять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі ОСОБА_3 не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці ОСОБА_3 розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що ОСОБА_3 містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі ОСОБА_3, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже у цій справі зміст пункту 4.2 ОСОБА_3 надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих ОСОБА_3 і в заяві позичальника, містить розбіжності. Крім того, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У позовній заяві вказано, що кінцевий термін повернення кредиту відповідає строку дії картки. Відповідно до п. 1.1.7.12 ОСОБА_3 та правил надання банківських послуг передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна з сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк.

Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч.1 ст.360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Відповідно до Правил користування платіжною карткою на ній указано граничний строк дії (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Як вбачається з позовної заяви, строк дії картки закінчився 22.09.2011 року, тобто після 12 місяців з моменту підписання анкети-заяви. А тому, строк позовної давності за позовними вимогами позивача сплив 23.09.2014 року, з позовною заявою про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 14.07.2016 року, тобто з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду.

За вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_6 «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд за апеляційною скаргою на рішення суду, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8