У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 липня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євграфової Є.П., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

07 грудня 2011 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, у якому зазначав, що 05 липня 2008 року він передав ОСОБА_7 та її чоловіку ОСОБА_9 у борг 30 000 доларів США зі строком повернення до 01 серпня 2011 року, про що була оформлена відповідна розписка. До 01 серпня 2011 року повернуто борг у сумі 5 000 доларів США, решта боргу залишилася не повернутою.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_8

Посилаючись на вказані обставини та з урахуванням уточнень позовних вимог, позивач просив суд стягнути з відповідачів залишок боргу пропорційно до їх часток у спадщині, а саме: з ОСОБА_7 суму боргу у розмірі 3/4 частини, що за офіційним курсом НБУ становить 429 187 грн., а з ОСОБА_8 -1/4 частини, що за офіційним курсом НБУ становить 143 062 грн 50 коп.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 429 187 грн 50 коп.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 143 062 грн 50 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року у частині задоволення позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення боргу скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_8 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_8 із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судами встановлено, що 05 липня 2008 року позивач ОСОБА_6 передав ОСОБА_7 та її чоловіку ОСОБА_9 у борг 30 000 доларів США для потреб родини зі строком користування до 01 серпня 2011 року, про що була оформлена розписка (т. 1 а. с. 5).

Форма та зміст договору позики у розписці від 05 липня 2008 року, передбачені ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, сторонами дотримані.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 та її чоловік ОСОБА_9 повернули ОСОБА_6 5000 доларів США, що підтвердила позивач і відповідач ОСОБА_7 і відповідно до ст. 61 ЦПК України ця обставина не підлягає доказуванню.

На час отримання грошей у борг ОСОБА_7 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 17, т. 2 а. с. 30).

Факт використання грошей, що були отримані в борг на потреби їх родини, підтверджуються відповідачем, поясненнями позивача ОСОБА_6, ОСОБА_7, свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також технічним паспортом на автомобіль та свідоцтвом на право власності на будинок (т. 2 а. с. 29, 82).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_9 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_9 є його дружина ОСОБА_7 та син ОСОБА_8, які відповідно до спадкової справи прийняли спадщину у долях ѕ та ј відповідно.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позика була отримана подружжям ОСОБА_8 на потреби родини та використана в інтересах сім'ї, тому до складу спадщини після смерті ОСОБА_9 увійшов обов'язок відповідачів сплатити борг, отриманих у позику грошей, відповідно ѕ та ј частини з кожного.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції в частині стягнення суми боргу з ОСОБА_7 та відмовляючи в позові до спадкоємця померлого ОСОБА_9 - ОСОБА_8, суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про те, що позика була отримана подружжям, однак вважав, що позивач, звернувшись з вимогами до ОСОБА_8 у березні 2015 року, пропустив строк звернення до спадкоємця.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 3 ст. 61 СК України передбачено, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Як вбачається із матеріалів справи, представник позивача звернувся до суду 09 квітня 2012 року з клопотанням про залучення у справі у якості відповідача ОСОБА_8, посилаючись на те, що при направленні до суду позову у якості відповідача була вказана тільки ОСОБА_7, оскільки її чоловік на той момент помер (т. 1 а.с. 24).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 липня 2012 року залучено у якості співвідповідача у справі ОСОБА_8 (т. 1 а.с. 48).

Проводячи оцінку поданих сторонами доказів, суд апеляційної інстанції зазначені вище обставини залишив поза увагою, та дійшов помилкового висновку як про початок перебігу строку звернення з вимогами до спадкоємця так і про його пропуск.

Натомість, суд першої інстанції, врахувавши, що з позовом ОСОБА_6 звернувся 07 грудня 2011 року, з клопотанням про залучення спадкоємця 09 квітня 2012 року, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення вимог до ОСОБА_8

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що рішення суду в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_7 ніким не оскаржується, в цій частині на предмет законності та обґрунтованості судом касаційної інстанції не перевіряється, а касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності висновків суду про те, що грошові кошти отримані у борг подружжям, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_8 із залишенням в цій частині в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 27 січня 2016 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_8 скасувати та залишити в цій частині в силі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Є.П. Євграфова Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова