Справа №487/112/14-ц 21.11.2017 21.11.2017 21.11.2017
Провадження №22-ц/784/2118/17
Справа № 487/112/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22ц-784/2118/17 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Рішення

Іменем України

21 листопада 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Лівшенком О.С..

за участю:

- представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариства «Перший Український міжнародний Банк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

ОСОБА_2 зазначав, що 04 липня 2008 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №6519235, відповідно до умов якого Банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 150 000 дол. США строком до 04 липня 2028 року, а ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

З метою забезпечення зобов'язань по вказаному кредитному договору 04 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 в нотаріальному порядку був укладений іпотечний договір. Згідно п.1.1 іпотечного договору ОСОБА_3 передав в іпотеку будинок № 70/2 по вул.. Будьонного в м. Миколаєві, загальною площею 122,6 кв. м, житловою 95,2 кв. м, яка належала йому на праві власності.

Проте позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту. У зв'язку з чим станом на 08 січня 2014 року його заборгованість за кредитним договором становила 250 273, 65 дол. США.

Посилаючись на наведене, Банк, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд звернути стягнення на житловий будинок № 70/2 по вул.. Будьонного в м. Миколаєві який є предметом іпотеки, в рахунок погашення заборгованості, яка утворилась станом на 08 січня 2014 року в загальному розмірі 223 206,10 дол.США та 350 524 грн. 77 коп., шляхом продажу цього майна на прилюдних торгах за початковою ціною, яка буде встановлена на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності ( незалежним експертом )на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року позов Банку було повністю задоволено.

27 лютого 2017 року Банк звернувся в суд із заявою про перегляд вказаного судового рішення у звязку з нововиявленими обставинами.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року заяву Банку про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами судового рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року задоволено.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові Банку відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи видно, що 04 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №6519235 про надання останньому кредиту у розмірі 150 000 дол. США строком до 04 липня 2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за вказаним кредитним договором 04 липня 2008 року між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, предметом якого є житловий будинок № 70/2 по вул. Будьонного в м. Миколаєві, загальною площею 122,6 кв. м, житловою 95,2 кв. м, яка належала йому на праві власності на підставі договору купівлі продажу від 04 липня 2008 року.

Судом встановлено, що зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_3 не виконував належним чином.

В матеріалах справи наявний уточнений розрахунок заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором, який надав Банк станом на 08 січня 2014 року. Згідно цього розрахунку заборгованість за основним кредитом складає 140 192,33 дол.США; заборгованість за відсотками за користування кредитом 83 013,77 дол. США; заборгованість за пенею 350 524 грн. 77 коп.

Пред'являючи позов, Банк, в рахунок погашення заборгованості, просив звернути стягнення на житловий будинок № 70/2 по вул. Будьонного в м. Миколаєві, який є предметом іпотеки і належить на праві власності ОСОБА_3

Водночас, з наданий Банком документів вбачається, що розпорядженням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 380р від 02 жовтня 2008 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на реконструкцію житлового будинку літ Г по вул.. Будьонного, 70/2 в м. Миколаєві (а.с.207).

Після реконструкції, внутрішнього перепланування будинку загальна його площа збільшилася із 122, 6 кв.м до 258,6 кв.м (а.с. 208,211).

03 березня 2010 року ОСОБА_3 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради видано свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно замість договору купівлі продажу від 04 липня 2008 року (а.с.212).

25 травня 2012 року на підставі рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 545 від 25 травня 2012 року житловому будинку по вул.. Будьонного 70/2, який належить ОСОБА_3 надано нову адресу вул. Будьонного 70/5 в м. Миколаєві (а.с.217).

03 липня 2012 року ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок № 70/5 загальною площею 258,6 кв.м, розташований по вул. Будьонного в м. Миколаєві, а 12 липня 2012 року відповідач зареєстрував своє право власності на цей обєкт за № 37037211 (а.с.218,220).

Відповідно до протоколу № 1 загальних зборів засновників від 25 вересня 2012 року, ОСОБА_3 включено до складу засновників ТОВ «Миколаївський центр юридичного обслуговування», збільшено Статутний капітал цього товариства за рахунок внесення ОСОБА_3 майна, що належить йому на праві власності, а саме житлового будинку № 70/5 загальною площею 258,6 кв.м, розташований по вул. Будьонного в м. Миколаєві (а.с.224).

В подальшому вказаний житловий будинок за актом прийому -передачі від 25 вересня 2012 року був переданий ТОВ «Миколаївський центр юридичного обслуговування» (а.с.225).

26 жовтня 2012 року рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 1144 оформлено право власності на житловий будинок № 70/5 розташований по вул. Будьонного в м. Миколаєві за ТОВ «Миколаївський центр юридичного обслуговування» (а.с.227).

На підставі вказаного рішення виконавчого комітету 11 листопада 2012 року товариство отримало свідоцтво про право власності на вказаний обєкт нерухомості, а 19 листопада 2012 року зареєструвало своє право власності на зазначений будинок за реєстраційним № 37037211 (а.с.228,229).

11 липня 2014 року житловий будинок № 70/5 розташований по вул. Будьонного в м. Миколаєві був відчужений на користь ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 12 жовтня 2017 року, власником спірного житлового будинку є ОСОБА_4

Наведені обставини свідчать про те, що до ухвалення районним судом оскаржуваного судового рішення власником спірного майна був не відповідач ОСОБА_5, а інша не залучена до участі у справі особа.

Сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач.

При цьому відповідачем у справі має бути особа, яка реально порушує чи створює реальну небезпеку порушення прав позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Виходячи зі змісту вказаної статті, суд за відсутності умов, передбачених даною нормою, з власної ініціативи не вправі проводити заміну неналежного відповідача на належного або залучати до участі у справі іншу особу як співвідповідача, оскільки право визначення особи відповідача надано виключно позивачеві.

Згідно ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦК України, якщо спір не врегульовано до судового розгляду, суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. Зазначена норма процесуального права є обов'язком суду, а не його правом.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначене не врахував, не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не визначився зі складом осіб, які повинні брати участь у справі, не залучив до участі у справі у передбаченому ЦПК України порядку як співвідповідача ОСОБА_4, зважаючи на те, що судове рішення впливає на його права та обов'язки.

Оскільки вирішення питання про заміну неналежного відповідача або залучення іншої особи в якості співвідповідача вирішується на стадії розгляду справи судом першої інстанції, апеляційний суд позбавлений процесуальних повноважень на вирішення питання про залучення належного відповідача у справі на стадії апеляційного перегляду.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи, не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог Банку з тих підстав, що не залучено до участі у справі в належному процесуальному статусі нового власника нерухомого майна, яке є предметом іпотеки. Однак, це не позбавляє позивача можливості звернення до суду з відповідним позовом до належного відповідача.

Крім того, як свідчать наведені вище обставини, внаслідок проведеної реконструкції спірного житлового будинку значно збільшилася його площа, а відтак й ціна, яка може суттєво відрізнятися.

Водночас, Банком а ні у позовній заяві, а ні при зверненні до суду із заявою про перегляд судового рішення у звязку із нововиявленими обставинами, не зазначено початкової ціни спірного обєкта нерухомості.

Тому суд першої інстанції вірно зробив висновок щодо ціни предмета іпотеки.

Крім того, відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як видно із змісту позовних вимог, Банк просив звернути стягнення на житловий будинок по вул. Будьонного, 70/2 в м. Миколаєві. Проте, зазначений будинок був фактично переобладнаний, що призвело до зміни складу предмета іпотеки, йому присвоєно нову адресу, тобто змінилася ідентифікуюча ознака будинку. Але склад цього обєкту, його тотожність та відповідність із предметом іпотеки не перевірялася. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12 червня 2017 року відомості щодо вказаного будинку у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні.

У звязку з чим, немає можливості звернути стягнення на нього, оскільки це унеможливить виконання рішення суду.

Однак, не можна погодитися з висновком суду першої інстанції про відсутність обєкта нерухомості, на який позивач просив суд звернути стягнення, як «обєкта матеріального світу».

Частиною 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Беручи до уваги що спірний житловий будинок створений з привязкою до вже існуючої заставленої нерухомості, з використанням його функціональних елементів зі зміненими зовнішніми та внутрішніми параметрами, висновок суду про відсутність обєкта нерухомості, на який позивач просив суд звернути стягнення, як «обєкта матеріального світу», є помилковим.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 6 липня 2016 року у справі № 6-1213цс16.

Вирішуючи спір в цій частині, суд залишив поза увагою зазначені обставини та вказані вимоги закону, у зв'язку з чим оскаржуване рішення відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК слід змінити, виключивши із його мотивувальної частини висновок про відсутність обєкта нерухомості, який був предметом іпотеки за договором іпотеки від 04 липня 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Перший Український міжнародний Банк» та ОСОБА_3 як «обєкта матеріального світу» на який Банк просив суд звернути стягнення.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український міжнародний Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 липня 2017 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини судового рішення як правову підставу відмову в позові висновок суду про відсутність обєкта нерухомості, який був предметом іпотеки за договором іпотеки від 04 липня 2008 року, як «обєкта матеріального світу» на який Банк просив суд звернути стягнення.

В іншій частині вказане судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді :