Справа № 444/2590/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Ясиновський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/3737/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А., Шандри М.М.

секретаря: Симець В.І.

за участю: представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 10 березня 2016 року у справі за поданням державного виконавця ВДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_5 про визначення частки майна боржника,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою задоволено подання державного виконавця ВДВС Жовківського РУЮ ОСОБА_5 про визначення частки майна боржника. Визначено ? частку квартири №5, що належить ОСОБА_4, як набуту подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в 2009 році є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною та підлягає скасуванню. Зазначає, що позови що виникають з приводу нерухомого майна, пред`являються за місцезнаходженням майна або його частини, тому вважає що Жовківський районний суд Львівської області не вправі був визначати його частку у праві власності на нерухоме майно, яке знаходиться на території іншого району Шевченківського району м.Львова.

Просить скасувати ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 10 березня 2016 року та постановити ухвалу, якою відмовити державному виконавцю в задоволенні подання про визначення ? частини квартири по вул..Плуговій 10/5 в м.Львові.

Заслухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" судова влада в Україні відповідно до конституційних засад поділу влади здійснюється незалежними та безсторонніми судами, утвореними згідно із законом. Судову владу реалізовують професійні судді та, у визначених законом випадках, народні засідателі і присяжні шляхом здійснення правосуддя в рамках відповідних судових процедур.

Статтею 7 цього Закону кожному гарантовано захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону.

Право кожного на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, при вирішенні спору щодо його прав та обов'язків цивільного характеру передбачено і п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. ст. 2, 8 ЦПК України.

У розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод термін "суд, встановлений законом" поширюється не лише на правову основу створення чи законності існування суду (складу суду), але й на положення щодо його компетенції та повноважень і на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність (рішення Європейського суду з прав людини у справах: "Сокуренко і Стригун проти України" від 20 липня 2006 року, "Лавентс проти Латвії" від 7 листопада 2002 року та "Занд проти Австрії" від 12 жовтня 1978 року"). У країнах з кодифікованим правом організація судової системи також не може бути віддана на розсуд судових органів, хоча це не означає, що суди не мають певної свободи для тлумачення відповідного національного законодавства. <…> фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У своїх оцінках Суд дійшов висновку, що не може вважатися судом, «встановленим законом», національний суд, що не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 - 230 879 грн 92 коп. з яких: 211 816 грн 44 коп. - борг та 19 063 грн 48 коп. - три проценти річних, судові витрати. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 грудня 2013 року рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2013 року залишено без змін.

14 листопада 2013 року Жовківським районним судом Львівської області видано виконавчий лист № 444/2590/13-ц на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 41064177, та в межах якого 29 лютого 2016 року державний виконавець ВДВC Жовківського РУЮ Львівської області Березяк В.Р. звернувся з поданням про визначення ? частки квартири АДРЕСА_2, що належить гр. ОСОБА_4, як набуту подружжям ОСОБА_4 та ОСОБА_6 в 2009 році, і є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На підставі ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Доводи апеляційної скарги про те, що районним судом під час розгляду подання державного виконавця порушено вимоги ст. 114 ЦПК України, колегія суддів вважає безпідставними, адже приписами ст. 379 ЦПК України не визначено конкретний суд, який має вирішувати це питання, а на ці правовідносини положення ст. 114 ЦПК України, котра регулює правила виключної підсудності у позовному провадженні, не поширюються. Тому, належним судом в даному випадку слід вважати місцевий суд, який ухвалив рішення, у зв'язку із виконанням якого державний виконавець звернувся до суду із вказаним поданням.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з обовязковим викликом у судове засідання не лише державного виконавця, боржника, стягувача й прокурора (у випадках здійснення останнім представництва інтересів громадянина або держави в суді), а й учасників спільної власності на майно та з додержанням вимог ст. 29 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування.

Зі змісту даних положень вбачається, що питання про визначення частки боржника у спільній власності розглядається судом у судовому засіданні з обовязковим повідомленням про час і місце такого засідання сторін (державного виконавця, боржника, стягувача) та заінтересованої особи, тобто учасників спільної власності на майно.

З матеріалів справи вбачається, що розгляд подання державного виконавця ВДВC Жовківського РУЮ Львівської області в суді першої інстанції відбувся без залучення заінтересованої особи ОСОБА_6, оскільки як вбачається з свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_3, ОСОБА_6 є її власником (а.с.259).

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин, на думку колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, районний суд порушив порядок, встановлений для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, що має своїм наслідком скасування такої ухвали, з передачею питання про розгляд подання до місцевого суду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 209, 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.3 ч.1 ст.312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 10 березня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді