У Х В А Л А

Іменем України

"12" липня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду міста Києва Чех Н.А., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1,

в с т а н о в и в:

ПАТ «Київенерго» звернулося до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті послуг з гарячої води та централізованого опалення.

При вивченні матеріалів заяви встановлено, що до заяви не надано документів на підтвердження права власності або права користування по вказаній квартирі саме ОСОБА_1. Не надано і документів щодо кількості зареєстрованих в жилому приміщенні. Відсутність даних документів позбавляє суд перевірити чи належним є боржником вказана особа, та чи мають нести відповідальність інші зареєстровані (власники) особи.

Крім того, заявником не надано договору на надання послуг між надавачем послуг та споживачем. Не надано і підтверджуючих документів щодо надання послуг, отримання їх споживачем та наявності боргу.

Згідно зі ст. 95 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

При цьому, судовий наказ може ґрунтуватися лише на вимогах, які є безспірними, тобто такими, що не потребують перевірки їх обґрунтованості та з'ясування суттєвих обставин, які стосуються правовідносин сторін.

В Постанові від 23.12.2011 року № 14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні, телекомунікаційні послуги, послуги телебачення та радіомовлення (пункт 3 частини першої статті 96 ЦПК), судовий наказ може бути видано за наявності відповідних договорів про надання таких послуг, інших письмових доказів, що підтверджують фактичне надання та отримання таких послуг. Крім того, заявник має обґрунтувати свої вимоги та додати документи, що вказують на правильність і безспірність розрахунків, а також застосування тарифів на відповідні послуги.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

За таких обставин, суд вважає, що заявникові в прийнятті заяви про видачу судового наказу слід відмовити, оскільки в даному випадку вимога заявника про стягнення заборгованості за надані послуги не є безспірною, і не може вирішуватися виданням судового наказу без встановлення обставин, що мають істотне значення, шляхом дослідження необхідних доказів з урахуванням відповідних пояснень сторін у справі на загальних підставах, тобто в позовному провадженні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 100, 209, 293, 294 ЦПК України,

ухвалив:

У прийнятті заяви Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про видачу судового наказу щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 - відмовити.

Роз'яснити заявнику його право звернутись до суду з тими ж самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: