Справа № 548/1282/17
Провадження № 2/548/643/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.10.2017 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого- судді Миркушіної Н.С.,

при секретарі - Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частку квартири,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частку квартири, в обгрунтування якого вказала, що 25 липня 1980 року вона ОСОБА_1 ( дошлюбне прізвище « Снєжкова») та відповідач ОСОБА_2 зареєстрували шлюб ОСОБА_3 районним відділом ЗАГС Полтавської області за актовим записом за № 51, що доводиться Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за № 4 від 15 серпня 2017 року, наданого ОСОБА_3 районним відділом ДРАЦС ГТУ юстиції у Полтавській області.

12 липня 2014 року даний шлюб було розірвано, про що відділом ДРАЦС реєстраційної служби ОСОБА_3 РУЮ Полтавської області було складено відповідний актовий запис за № 10, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу Серія І-КЕ№ 085085.

До даного шлюбу відповідач ОСОБА_2 перебував у іншому шлюбі з ОСОБА_4, під час якого вступив до житлово-будівельного кооперативу « Колос» з метою придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та сплатив частину пайового внеску до початку будівництва в сумі 3 500 ( три тисячі п»ятсот) крб.

Згідно з довідкою ЖБК « Колос» від 04.06.1992 року ОСОБА_2 повністю виплачено за квартиру в ЖБК « Колос», а саме: - внесено паю до початку будівницта - 3 500 ( три тисячі п»ятсот) крб., - виплачено кредит Держбанку - 4891 ( чотири тисячі вісімсот дев»яносто один) крб., - заплачено проценти за користування кредитом 0,5% річних в сумі 197, 10 крб.. разом - 8 588, 10 ( вісім тисяч п»ятсот вісімдесят вісім ) карбованців 10 копійок.

За період шлюбу між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 на спільні кошти подружжя ними сплачувався кредит Держбанку та проценти за користування кредитом, що були витрачені на придбання вказаної квартири в ЖБК « Колос», тому позивачка вважає, що вона набула право на її частку, виходячи зі змісту ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність" , п.43 Примірного статуту ЖБК та законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, що були чинними на час його вступу до житлово- будівельного кооперативу ) та повної сплати пайового внеску.

В судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з"явилася, але подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

В судове засідання представник відповідача ОСОБА_3 міської ради Полтавської області - ОСОБА_5 не з"явився, але подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Суд, зясувавши позицію сторін та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

У статті 22 КпШС України визначено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права на володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Відповідно до підпункту а) пункту 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.1987 року « Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи «( Із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.92 року , № 15 від 25.05.98 року )при розгляді спорів про поділ квартири між подружжям, яке розлучилося, судові слід керуватися ст. 146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність" , п.43 Примірного статуту ЖБК і чинним законодавством про шлюб та сім'ю (статті 22, 24, 28, 29 КпШС України, враховуючи таке: пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. При цьому суд повинен враховувати суму боргу, яку один з подружжя зобов'язаний повернути кредитору.

У загальній сумі пайового внеску в розмірі 8 588, 10 крб. частка відповідача ОСОБА_2 становить: 3 500 + ( 4891+ 197, 10) : 2 = 6044, 05 крб., а частка позивачки відповідно складає: 8 588, 10 - 6044, 05 = 2 544,05 крб., оскільки кредит Держбанку в сумі 4891 крб. та проценти за користування кредитом 0,5% річних в сумі 197, 10 крб.. а всього 5088, 10 крб. сплачувались позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 у період шлюбу за спільні кошти подружжя, тому відповідно до вимог ст. 28 КпШС України подружжя мають рівне право на частку, що була придбана на ці кошти.

Таким чином, у дольовому співвідношенні як співвласнику спільного майна подружжя у вказаній квартирі позивачці повинна належати 1/4 частка, а відповідачу ОСОБА_2Ф,- 3/4 частки квартири.

20 липня 2017 року позивачці стало відомо, що у період їхнього шлюбу, тобто 17.06.2010 року відповідач ОСОБА_2 без відома позивачки зареєстрував за собою особисто право власності на квартиру АДРЕСА_2, підстава виникнення права власності: свідоцтво про право власності Серія САЕ № 000373 від 17.06.2010 року, видане виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради, що слідує з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо об»єкта нерухомого майна за № 92674359 від 24.07.2017 року.

Після цього, позивачка звернулась до ОСОБА_3 міської ради, де отримала копію рішення від 26.05.2010 року за № 167 « Про оформлення права власності на об»єкт нерухомого майна- квартиру за адресою: АДРЕСА_3, з якого вбачається, що підставою для оформлення права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 послугувала довідка житлово-будівельного кооперативу «Колос» про сплату коштів на квартиру, де відсутні дані про адресу її розташування, площу та його членів сім»ї, що мають право на вказану квартиру.

Вказане рішення ОСОБА_3 міської ради від 26.05.2010 року за № 167 є незаконним, а свідоцтво про право власності Серія САЕ № 000373 від 17.06.2010 року, недійсним у відповідності до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України, оскільки порушують право позивачки на частку вказаної квартири та норми матеріального права, тобто ст.146 ЖК України, ст.15 Закону "Про власність", ст.ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України.

На даний час між позивачкою та відповідачем ОСОБА_2 виник спір стосовно володіння, користування та розпорядження вказаною квартирою, оскільки відповідач ОСОБА_2 вселив до неї без згоди позивачки свою першу дружину ОСОБА_4 та обмежує права позивачки щодо доступу до місць загального користування ( ванна, душ), тому позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ввважає, що ринкова вартість вказаної квартири на даний час становить 160 000, 00 гривень, тому вартість належної позивачці 1/4 її частки становить: 160 000, 00 :4 = 40 000, 00 гривень.

Згідно домової книги для прописки громадян, які проживають у буд.№ 136 по вул. К.Маркса Хорольського району позивачка зареєстрована за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 ( колишня ОСОБА_6 ) № 136, кв.2 - з 22 серпня 1980 року по даний час.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За таких обставин, виходячи з приписів ст. 16 ЦК України це право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини справи, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 316, ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до ст. 392 Цивільного Кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги неможливість оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку, враховуючи визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частку квартири, слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 3, 114 ЦПК України, ст.146 ЖК України, ст. ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 18.09.87 року "Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи",суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради Полтавської області про визнання рішення органу місцевого самоврядування незаконним, визнання свідоцтва про право власності на квартиру недійсним, визнання квартири спільним майном подружжя та визнання права власності на 1/4 частку квартири,- задовольнити повністю.

Визнати рішення виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області від 26.05.2010 року за № 167 незаконним, а свідоцтво про право власності Серія САЕ № 000373 від 17.06.2010, недійсним.

Визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 ( колишня ОСОБА_6 ) в м. Хоролі Полтавської області, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м., спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_4 ( колишня ОСОБА_6) в м. Хоролі Полтавської області, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на 3/4 частку двокімнатної квартири АДРЕСА_4 ( колишня ОСОБА_6 ) в м. Хоролі Полтавської області, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 33,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі до Хорольського районного суду в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.Особи, що брали участь у справі, але не були присутніу судовому засіданніпід час проголошення судового рішення, можутьподатиапеляційну скаргупротягом 10днівз дня отриманнякопії цього рішення.

Головуючий: Н.С. Миркушіна