Справа №639/5758/17
Провадження №2/639/2312/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2017 року суддя Жовтневого районного суду м. Харкова Труханович В.В. розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ :

29 вересня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину.

Ухвалою суду від 03 листопада 2017 року у даній справі було відкрито провадження, справу призначено до судового розгляду.

28 листопада 2017 року ОСОБА_1, в особі свого представника, звернулась до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просить суд накласти арешт на 169/200 частин житлових будинків літ. «А-1», «Б-1» з відповідною частиною надвірних будівель в домоволодінні за адресою: м.Харків, вул. Дудинської, б.26 оскільки відповідачами можуть бути здійсненні заходи щодо відчуження спадкового майна, що може ускладнити або унеможливити подальше виконання рішення суду, а також порушити права позивача у випадку задоволення позову ОСОБА_1

Суддя, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. (ч.1 ст.151 ЦПК України)

Відповідно до ч.2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Пунктом 3 постанови розяснено, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, підставою для накладення арешту на майно відповідача є докази, що свідчать про наявність такого майна (грошей), його належність особі на праві власності. Також докази повинні свідчити про фактичне знаходження майна (грошей) у особи.

Але, в порушення зазначених вимог ЦПК України, позивач не надав суду жодних належних та допустимих доказів стосовно належності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 будь-якого майна станом на день звернення до суду з відповідною заявою.

У звязку з вищевикладеним, суд не знаходить підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 151, 152, 153 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суддя

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку на прийняття спадку, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя В.В. Труханович