АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2017 року м. Дніпро

13 квітня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі Григорєвій В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

08 серпня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернувся суду із позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначив, що з відповідачкою по справі зареєстрував шлюб 29 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, актовий запис № 551. Від цього шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, а саме: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя з відповідачем не склалось,через те, що позивач та відповідач мають різні характери, через, що не можуть знайти спільну мову, сумісний побут з відповідачкою вести не виходить, постійно виникають сварки. На підставі чого просить суд розірвати шлюб між ними (а.с.2-3).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задоволено.

Розірвано шлюб, зареєстрований 29 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, дошлюбне прізвище якої «Шестозуб», за актовим записом № 551.

Після розірвання шлюбу відповідачці залишено прізвище «Сухонос».

Також вирішено питання щодо судового збору (а.с.23-25).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду й ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі (а.с.а.с.29-36,71-77).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін, виходячи з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серії І-КИ № 185728, 29 серпня 2003 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського районного управління юстиції м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, зареєстровано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, актовий запис № 551 (а.с.4).

Відповідно до свідоцтва про народження Серія І-КИ № 076474, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та відповідно до свідоцтва про народження Серія 1-КИ №357175 мають неповнолітню доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10,12).

Сімейне життя між сторонами не склалося, в сім'ї почали виникати сварки, що призвело до втрати почуттів, любові та поваги.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що сторони втратили один до одного почуття любові та поваги, не ведуть спільне господарство, у зв'язку із чим подальше збереження родини стало неможливим.

Вказані висновки суду відповідають вимогам закону і підтверджуються матеріалами справи.

Так, відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Положеннями ч. 3, 4 ст. 56 СК передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням прав дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

З матеріалів справи вбачається, що сторони не ведуть спільне господарство, втратили почуття любові та поваги один до одного, позивач вважає, що примирення, а також подальше спільне життя є не можливим, наполягав на розірванні шлюби, а отже подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, якого примушувати до шлюбу законом не допускається.

Посилання апелянта на те, що в судовому рішенні не вірно зазначений номер цивільної справи, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суд 1 інстанції не позбавлений можливості винести ухвали про виправлення описки, і дана обставина не має значення для вирішення справи по суті.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом 1 інстанції безпідставного зазначено в рішенні, що вона не виявила бажання змінювати прізвище, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається із заяви відповідачки ОСОБА_3 про розгляд справи за її відсутністю, то остання не висловила бажання про зміну прізвища після розірвання шлюбу (а.с.19), до того ж в апеляційній скарзі апелянт також не ставила питання щодо зміни її прізвища.

Посилання апелянта в апеляційній скарзі на те, що суд 1 інстанції помилково дійшов висновку, що між ними відсутній спір щодо розподілу майна, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається із оскаржуваного рішення, мотивувальна його частина такого висновку суду не має, як і висновку щодо часу припинення шлюбних відносин та місця проживання неповнолітніх дітей.

Щодо доводів апелянта про порушення норм процесуального права при розгляді даної справи, то відповідно до ч.3 ст. 309 ЦПК України, дані порушення можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Як вбачається зі справи, суд1 інстанції, встановивши конкретні обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку щодо задоволення позову, отже, зазначені в апеляції порушення норм процесуального права не є підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду 1 інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 листопада 2016 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: