Справа № 583/1948/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2017 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого - судді Сидоренка Р.В.,

при секретарі Зубатовій І.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради, Сумської області, про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

27 липня 2017 року позивач звернулась до суду із вищевказаною заявою, мотивуючи свої вимоги наступним. 26.10.2012 року між нею та відповідачем ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від шлюбу народилась дитина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. 30 березня 2015 року, в цьому ж місяці, коли народилась дитина, позивач покинув сім'ю і поїхав на заробітки в м. Нікополь. Пояснював, що так потрібно для його роботи. Деякий час, приблизно два чи три місяці після цього, восени 20І5 року висилав гроші на утримання дитини. Після цього припинив висилати будь-яку грошову допомогу. Всі турботи і витрати по догляду і вихованню дитини лягли на її плечі та на плечі її батька. Долею дитини відповідач не цікавився, самоусунувся від турбот за дитиною. Зовсім перестав висилати будь-які гроші, не телефонував і не цікавився її життям та дитиною. Розуміючи, що сім'я фактично припинила своє існування, спільного проживання між ними немає, спільного бюджету не вели, вона в липні 2015 року разом зі своїм батьком ОСОБА_6 вирішила поїхати до місця мешкання відповідача в м. Нікополь. Дитині було тоді три місяці. Прибувши на місце та отримавши доступ до помешкання відповідача, куди він їх впустив, було з'ясовано, що в квартирі були жіночі речі. Із чого вони з батьком дійшли висновку, що у нього інша сім'я. Після цього вона у нього нічого не просила. Відповідач продовжував жити своїм життям, а вона піклувалась про дитину сама. Жодного року відповідач не цікавився життям дитини. Перші три місяці після народження доньки платив 300, 400, 500 грн. Припинив платити в травні 2015 року. Відповідач приїздив один раз в травні 2015 року і один раз в червні 2016 року В кінці 2016 року їй стало відомо від свого брата про те, що ОСОБА_3 знаходиться в місцях позбавлення волі (грудень 2016 року). Після цього звернулась до Охтирського міськрайонного суду з позовними заявами про розірвання шлюбу і про стягнення аліментів. За результатами розгляду справ було винесене рішення від 13.04.2017 року у справі №583/513/17 яким було розірвано шлюб між ними зареєстрований у Шевченківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 26.10.2013 року, актовий запис №490. Крім того, 15 травня 2017року Охтирським міськрайонним судом було винесено рішення у справі №583/1050/17 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На даний час маються підстави для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі ч. 1, п. 1,2 статті 164 Сімейного кодексу України. Відповідач тривалий час проживає окремо та жодного з покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової або будь-якої іншої участі у вихованні дитини. Офіційно вони перебували в шлюбі, однак шлюб офіційно розірвано, хоча фактично між ними з 2015 року не підтримуються сімейні стосунки, сім'ї немає. Всі питання щодо виховання вирішуються нею самостійно без участі та підтримки з боку відповідача. Для розвитку дитини прикладає всі свої зусилля та можливості. Відповідач свої батьківські обов'язки не виконує. Він ніяким чином не піклувався про дитину, не проявляв заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться успіхами, станом здоров'я, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, - не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкувався з дитиною; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїми обов'язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов'язків. Тому прохає задовольнити позовну вимогу.

Позивач ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив, що після народження доньки він поїхав на заробітки у м. Нікополь і аж до серпня 2015 р. постійно переказував гроші позивачці. Однак після сварки між ними, коли позивачка разом із батьком приїхала до нього та побачила у орендованій кімнаті випраний жіночий піджак належний співробітниці за місцем його тодішньої роботи, що сохнув разом із його речами, та звинуватила у зраді, гроші перераховувати перестав. Припинення перерахунку грошей також пояснив втратою мобільного телефону та реквізитів картки, що в ньому були занесені. Але коли повернувся до дружини у травні 2016 р., вони примирились. Він придбав їй мобільний телефон та дав грошей і, в подальшому, повернувшись на роботу, продовжував перераховувати кошти аж до того часу, поки його не було взято під варту за вчинення злочину. Він не зловживає спиртним і не вживає наркотичні засоби, є нормальним батьком на відміну від позивачки.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні просили позовні вимоги задовольнити, однак визнав той факт, що комісією відповідач по суті зазначеного питання не вислуховувався, його позиція та наведені у судовому засіданні обставин предметом дослідження комісії не були.

Заслухавши думку позивача та її представника, відповідача, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.10.2012 р. укладено шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7, після укладення шлюбу присвоєно прізвище чоловікові та дружині ОСОБА_3 (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 року народилася донька ОСОБА_5 (а.с. 10).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області по справі № 583/513/17 від 13.04.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 8).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду, Сумської обл. по справі №583/1050/17; на користь ОСОБА_1 із ОСОБА_3 були стягнуті аліменти на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.(а.с. 9)

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 разом із донькою від першого шлюбу ОСОБА_8 та сестрою ОСОБА_5 мешкає за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою ПП «Жилкомсервіс» (а.с. 6).

Відповідач засуджений вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської обл. від 18.11.2016 р. за ч. 3 ст. 187 КК України. На час винесення рішення по справі вирок у законну силу не вступив. (а.с. 7, 69, 71)

Роздруківкою по картковому рахунку позивачки у ПАТ КБ «Приватбанк» підтверджуються обставини систематичного перерахунку відповідачем коштів на утримання дитини до серпня 2015 р. (а.с. 76-82)

Згідно з ч. 8, ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Положеннями вищевказаної статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей.

Згідно з п. 2, ч. 1, ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, тощо), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад (п.п. 15. 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Відповідно до ч. 4, ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду справи судом досліджено докази, які дають підстави дійти висновку, що відповідач дійсно не в повній мірі виконував покладені на нього батьківські обов'язки. Так він під час перебування на заробітках не відвідував дитину, не спілкувався з нею та не в повній мірі забезпечував її матеріально.

Допитаний як свідок батько позивачки підтвердив викладені у позовній заяві обставини про те, що відповідач невдовзі після одруження виїхав у Полтавську обл. Коли вони приїхали за місцем його помешкання він у ході розмови навіть не поцікавився дитиною. За час спільного життя ОСОБА_3 погано ставився до його доньки, були випадки побиття. Відповідач його доньці ніякої матеріальної допомоги не надає і не відвідує її. Зараз онука взагалі не знає свого батька. Востаннє бачив відповідача із дитиною у березні 2015 р.

Допитана як свідок ОСОБА_9 показала, що сторони їй знайомі. Відповідач за час спільного проживання неодноразово бив ОСОБА_9. Після народження дитини він виїхав з міста. Вона лише одного разу бачила його в місті із дитячим візочком. Їй відомо, що відповідач поїхав на заробітки та не приїжджав додому. А коли ОСОБА_9 з батьком до нього поїхали, то побачили в його житлі жіночі речі і повернулись додому. Відповідач перестав пересилати гроші на дитину.

Даючи оцінку всім доказам у їх сукупності та виходячи із вищенаведених норм права, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для прийняття рішення про задоволення позову, оскільки відповідач по справі визнає ОСОБА_5 своєю донькою. Перебуваючи на волі до сварки із дружиною періодично перераховував кошти на утримання дитини. Також після примирення між сторонами у травні 2016 р. і до часу його затримання за вчинення злочину продовжив перераховувати кошти, що визнала у судовому засіданні і сама позивачка. Не сплата аліментів за судовим рішенням обумовлена арештом відповідача та його перебуванням у слідчому ізоляторі. Згідно декларації відповідача про доходи та майно, останній не має ані доходів, ані будь-якого майна, на яке можливо звернути стягнення на виконання рішення суду (а.с. 17-18)

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позову з цих підстав суд виходить із того, що стороною позивача не доведено саме умисного характеру дій відповідача з метою ухилення від батьківських обов'язків по сплаті аліментів, таких доказів суду не надано. Сама по собі не сплата аліментів не може бути достатнім доказом для прийняття рішення про позбавлення батьківських прав, як не може бути таким і відсутність спілкування з донькою через зазначені обставини.

Орган опіки та піклування Охтирської міської ради в своєму висновку від 10.10.2017 року вважає доцільним позбавлення батьківських прав громадянина ОСОБА_3 по відношенню до його неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд може не погодиться з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6, ст. 19 СК).

Суд виходить із того, що засідання органу опіки та піклування було проведено у відсутності відповідача і висновок зроблений тільки на підставі відповідних доводів, наданих стороною позивача та не враховано доводи і обставини наведені відповідачем та досліджені у даному судовому засіданні.

Суд враховує бажання батька налагодити родинний зв'язок, хоча на даний час спілкування відповідача з дитиною не відбувається, суд бере до уваги доводи відповідача, який заперечує проти позбавлення його батьківських прав, бажає змінити своє ставлення до виконання батьківських обов'язків.

Суд вважає, що повинна бути надана можливість відповідачу відновити родинні стосунки з донькою.

У матеріалах справи відсутні докази, що поведінка ОСОБА_3 на даний час є такою, що може негативно впливати на розвиток дитини при налагодженні систематичних побачень з нею.

Згідно із ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із огляду на викладене вимоги позивача задоволенню не підлягають.

Судові витрати слід залишити за позивачами без відшкодування.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212, 214-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк із дня проголошення рішення, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення - з моменту отримання копії цього рішення.

Суддя Охтирського міськрайсуду

Сумської області Р.В.Сидоренко