Справа№592/5536/17
Провадження №2/592/1577/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2017 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м. Суми у складі:

головуючого судді - Труханової Л.М.,

за участю секретаря - Сахненко О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

22 травня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що 24.09.2001 року була прийнята на роботу прибиральницею виробничих приміщень цеху №22 ВАТ « СМНВО ім.М.В. Фрунзе» ( на теперішній час ПАТ «Сумське МНВО») і працювала в даному товаристві на різних посадах та в різних цехах, а саме: свердлувальником, фрезеровщиком, комірником, транспортувальником в цеху №19, звідки була звільнена 31 січня 2017 року за власним бажанням за ч.З ст.38 КЗпП України, в зв'язку з невиконанням власником умов колективного договору ( наказ №974/вк від 30.01.2017р.)

Протягом 2-х останніх років з вини відповідача почала виникати заборгованість по виплаті заробітної плати, заробітна плата виплачувалася, як позивачу, так і іншим працівникам, невеликими частинами, по декілька разів на місяць.

На момент звільнення позивача, відповідач заборгував ОСОБА_1 заробітну плату з жовтня 2016 р. по день звільнення - 31.01.2017 р.

Заборгованість по виплаті заробітної плати складає 16 485 грн. і ці грошові кошти мали виплатити позивачу в повному розмірі в день звільнення. Але, не дивлячись на те, що 31 січня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи, до часу звернення з позовом до суду, в порушення вимог трудового законодавства, вона не отримала повного розрахунку.

З моменту звільнення з роботи пройшло більше 4-х місяців, але до теперішнього часу ОСОБА_1 так і не отримала від відповідача всіх належних їй грошових коштів, які не були виплачені з вини відповідача як під час роботи, так і після звільнення.

Згідно ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо Порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Заподіяну ОСОБА_1 відповідачем моральну шкоду вона оцінює в 2000 грн. Шкода полягає в душевних стражданнях, які остання зазнала із-за того, що протягом тривалого часу, виконуючи покладені на неї трудовим договором обов'язки, своєчасно не отримувала заробітну плату за виконану роботу.

Навіть, при звільненні з роботи відповідач, в порушення вимог закону, не провів повного розрахунку та не виплатив позивачу всю заборгованість по зарплаті, вихідну допомогу та грошову компенсацію за відпустку.

З вини відповідача ОСОБА_1 залишилася без засобів існування, хоча сподівалася на отримання значних грошових коштів при звільненні з роботи, які були їй заборговані відповідачем. ОСОБА_1 являється одинокою матір'ю і на її утриманні знаходиться неповнолітня донька Діана, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку ОСОБА_1 зобов'язана утримувати і забезпечувати всім необхідним.

Із-за відсутності грошових коштів ОСОБА_1 не може своєчасно погашати кредит перед банками, тому останній вже нараховується пеня та інші штрафні санкції, що також спричиняє їй моральні страждання.

Із-за невиплати відповідачем заборгованості по зарплаті та відсутності коштів для проживання позивач знаходиться в постійному нервовому напруженні, що призвело до погіршення стану здоров'я. ОСОБА_1 погано себе почуває, в неї з'явилося безсоння.

В судове засідання позивач не зявилась, надала суду письмову заяву, згідно якої просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився , надав суду письмові пояснення по справі, де зазначає, що тимчасові складнощі із строками виплати заробітної плати виникли з обставин, що не залежать від волевиявлення Товариства, зокрема, це втрата ринків збуту у РФ, несвоєчасні розрахунки за поставлену продукцію замовниками, постійна заборгованість держави з відшкодування ПДВ.

Упродовж 2016 року Товариство розраховувало на укладення реальних контрактів з вітчизняними державними монополіями «Укртрансгаз», «Укргазвидобування», НАЕК «Енергоатом», які намітили серйозну модернізацію підвідомчих їм потужностей у 2016-2017 роках.

Проте, тендерні процедури залишаються непрозорими. Так, у 2016 році ПАТ «Укргазвидобування» обявила тендерні процедури на загальну суму 400 млн гривень за номенклатурою, на якій спеціалізується Товариство, але із загального обсягу проведених закупівель Товариству дісталося лише 6%. Товариство не погодилося з процедурою проведення тендерів (з цього приводу направлено ряд відповідних звернень безпосередньо на імя керівника ПАТ «Укргазвидобування», голови правління НАК «Нафтогаз України», а також Першого віце-премєр-міністра-міністра економічного розвитку і торгівлі України та Премєр міністра України). Поки що жодної конструктивної відповіді Товариство так і не отримало.

До того ж, наприкінці 2016 року Товариство виграло тендери, що були оголошені ПАТ «Укртрансгаз» на модернізацію компресорних станцій «Ананьїв», «Задніпровська» та «Південнобузька» на суму 4,13 млрд. гривень. У подальшому НАК «Нафтогаз України» з надуманих причин анулювало результати зазначених тендерів, тим самим позбавивши Товариство реальної можливості вийти з кризи.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін з урахуванням доказів, що є у справі.

Перевіривши матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із слідуючих підстав.

Приписами ст.43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з 24.09.2001 р. по 31.01.2017р., працюючи прибиральницею виробничих приміщень цеху №22 свердлувальником, фрезеровщиком, комірником, транспортувальником в цеху №19 ( а. с.4-7)

Судом встановлено, що в день звільнення позивачу в порушення ст.116 КЗпП України не виплачені належні суми заробітної плати, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі , з урахуванням вимог ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки.

Відповідно до довідки №16-07/646 від 13 червня 2017 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» позивачу було нараховано, але не виплачено заробітну плату підлягаючу до виплати ( за вирахуванням ПДФО та військового збору) в сумі 16485,39 грн. в тому числі і нарахована вихідна допомога ( ч.3 ст. 38, 44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, в розмірі 9275 грн. 38 коп. Середньоденна заробітна плата без врахування ПДФО та військового збору складає 140 грн. 54 коп.

Відповідно до наказу № 75 від 21.03.2014 року про встановлення режиму неповної робочої неділі, з 26.05.2014 року на Публічному акціонерному товаристві «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» встановлено триденну неповну робочу неділю, понеділок, вівторок, середа .

Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995р.

Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100 ,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події , з якої пов"язана відповідна виплата.

Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, відповідно до довідки №16-07/646 від 13 червня 2017 року, виданої Публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку за період з 31.01.2017 по 21.07.2017 становить 9556,79 грн. (140,54*68 днів). Розраховуючи розмір середнього заробітку за час затримки , суд враховує розмір середньоденної заробітної плати позивача на час його звільнення та кількість робочих днів , які б він міг відпрацювати , якщо не був звільнений.

В п.3 постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі » №14 від 18.12.2009 р. зазначено, що відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача з середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9556,79 грн. без урахування податків, які підлягають стягненню в обов"язковому порядку.

В справі є докази, які свідчать про те, що внаслідок несплати заробітної плати позивачем, відповідач була морально пригнічена, оскільки була позбавлена можливості нормального інсування.

За таких обставин суд вважає, що факт заподіяння моральної шкоди ОСОБА_1 знайшов своє підтвердження. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд враховує обсяг заподіяних позивачу моральних страждань, а також фізичних страждань, характер і тривалість цих страждань, стан здоров`я потерпілого, його вік, наслідки професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

З урахуванням цих обставин суд на підставі ст. 23 ЦК України визначає моральну шкоду, яка підлягає відшкодуванню позивачу, в розмірі 500 грн., оскільки вважає, що саме такий розмір відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам розумності та справедливості.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по заробітній платі в розмірі 16485,39 грн. в тому числі і нарахована вихідна допомога ( ч.3 ст. 38, 44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, в розмірі 9275 грн. 38 коп, середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9556,79 грн та моральну шкоду в сумі 500 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, що дорівнює 1280,00 грн.

Керуючись ст.116,117 Кодексу законів про працю України, ст.ст.3,10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» ( 40004, м. Суми, вул.. Горького,58, ) на користь ОСОБА_1 по заробітній платі підлягаючої до виплати ( за вирахуванням ПДФО та військового збору) в сумі 16485,39 грн. в тому числі і нарахована вихідна допомога ( ч.3 ст. 38, 44 КЗпП України), без вирахування ПДФО і військового збору, в розмірі 9275 грн. 38 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 9556 грн. 79 коп. без урахування податків, які підлягають стягненню в обов"язковому порядку.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» ( 40004, м. Суми, вул.. Горького,58, ) на користь держави судовий збір в розмірі 1280 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в Апеляційний суд Сумської області через Ковпаківський районний суд м. суми протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М. Труханова