Ухвала

іменем україни

19 липня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись до суду з заявою, у якій просили скасувати рішення Постійно діючого третейські суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року, посилаючись на те, що 26 вересня 2014 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мороз О.А. було ухвалено рішення по справі № 1518/14 за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким солідарно стягнуто з них на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість в розмірі 994 988 грн 62 коп. та третейський збір в сумі 10 340 грн 89 коп.

Заявники вважають рішення третейського суду від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню, оскільки третейська справа була розглянута без їх участі, вони не були повідомлені про розгляд справи, справа не була підвідомча третейському суду, склад третейського суду не відповідав вимогам закону, оскільки не погоджувався з ними.

Посилаючись на зазначені вище обставини, просили поновити їм строк на оскарження рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року по справі 1518/1426, який пропущений із поважних причин, оскільки про час та місце розгляду справи вони повідомлені не були, справу було розглянуто без їх участі, та скасувати рішення Постійно діючого третейські суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року по справі № 1518/14 26.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року заяву ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Скасовано рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року скасовано ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 12 жовтня 2016 року, постановлено нову, якою заяву задоволено частково.

Скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 у частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року, залишити в силі ухвалу місцевого суду.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду в частині задоволення заяви про скасування рішення третейського суду щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_4, постановити в цій частині нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ПАТ «Укрсоцбанк» - задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення апеляційного суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом установлено, що 09 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_3 укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 189М/06, за умовами якого банк надав позичальнику кредит на придбання транспортних засобів у Торгово-промислової компанії «Укравтодім».

08 квітня 2010 року між акціонерний комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк» та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, яким сторони встановили кінцевий термін повернення кредитної заборгованості - 07 жовтня 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 09 жовтня 2006 року між акціонерним комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки. У договорі поруки строк дії поруки не встановлений.

Ухвалою судді Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 01 вересня 2014 року порушено провадження у справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. М. Раскової,15, у складі третейського судді Мороз О.А., 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 було ухвалено рішення, яким позов ПАТ «Укрсоцбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованість у сумі 994 988 грн 62 коп. та витрати, пов'язані з вирішенням спору третейським судом, у розмірі 10 340 грн 89 коп.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_3, ОСОБА_4 та скасовуючи повністю рішення третейського суду, суд першої інстанції виходив із того, що вони є споживачами послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, а тому в силу положень п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча третейському суду.

Апеляційний суд, скасовуючи повністю ухвалу суду першої інстанції, дійшов висновку про припинення дії третейського застереження та, як наслідок, про можливість скасування рішення третейського суду в частині вимог до поручителя у зв'язку з тим, що рішення третейського суду ухвалене поза межами дії договору поруки та третейського застереження.

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_3 відмовив.

Проте з висновком апеляційного суду в часттні скасування рішення третейського суду щодо поручителя повністю погодитися не можна.

Порука є способом забезпечення зобов'язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а, навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов'язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов'язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Таким чином, оскільки договір поруки містить третейське застереження, то спір між банком і поручителем про стягнення заборгованості за договором споживчого кредиту, за виконання зобов'язань за яким останній поручився, підвідомчий третейському суду.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-580цс17, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин у частині вирішення вимог до поручителя та дійшов помилкового висновку про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4

Оскільки допущені судом апеляційної інстанції при розгляді справи порушення норм матеріального права потягли за собою ухвалення помилкового судового рішення в частині вирішення заяви ОСОБА_4 про скасування рішення третейського суду щодо стягнення з неї заборгованості, відповідно до ст. 341 ЦПК України судове рішення в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням про відмову у задоволенні заяви.

У решті судове рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги ОСОБА_3 цих висновків не спростовують.

Так, споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.

Встановивши, що договір про надання невідновлювальної кредитної лінії укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3, як суб'єктом підприємницької діяльності-фізичною особою, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову останньому у задоволенні його вимог.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року в частині вимог ОСОБА_4 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості скасувати та постановити в цій частині нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про скасування рішення постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 26 вересня 2014 року у справі № 1518/14 відмовити.

У решті ухвалу апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик