Дата документу 14.07.2017 Справа № 554/5069/17
Провадження № 2/554/2735/2017
УХВАЛА

14 липня 2017 року Суддя Октябрського районного суду м.Полтави Чуванова А.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення, в якій просить усунути перешкоди у здійсненні права власності, зобовязати відповідача не чинити перешкоди в користуванні квартирою, вселити позивача до належної йому частини квартири.

Зазначену позовну заяву треба залишити без руху, оскільки її подано без додержання вимог, викладених у ст.119,120 ЦПК України.

Згідно Закону України «Про судовий збір» ст.4 п.2 - за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою ставка судового збору становить

0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (640 гривень). Статтею 6 п.3 зазначеного Закону передбачено, що у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Згідно позовної заяви предявлено 3 позови немайнового характеру, та судовий збір не сплачено відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір».

Крім того, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Позивач взагалі не виклав обставин, що стосуються позовних вимог до відповідача ОСОБА_3

Крім того, позивач не обґрунтував та не конкретизував позовні вимоги, що стосуються зобовязання відповідачів «усунути перешкоди», «не чинити перешкоди», «вселити до належної частини квартири», не зазначив доказів в підтвердження всіх обставин.

Судом при винесенні ухвали враховується прецедентна практика Європейського суду з прав людини, яка виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані вимоги суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

При цьому з положень ч.2 ст.121 ЦПК України вбачається: якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями статтями 119 і 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду; інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 119-121 ЦПК України, суддя,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення в житлове приміщення - залишити без руху.

Запропонувати позивачу виправити недоліки позовної заяви в термін, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали та розяснити, що в іншому випадку заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: А.М.Чуванова