Справа № 635/7989/16-ц
Провадження № 2/635/41/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 липня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя Бобко Т.В.,

секретар судового засідання Щербак Є.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в стм. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив та в остаточній редакції просив стягнути з відповідачів ОСОБА_2 суму у розмірі 120 000 гривень та з ОСОБА_3 суму в розмірі 30 000 гривень на його користь на відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтуванні позовних вимог зазначив, що 30 серпня 2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив зіткнення з автомобілями ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_2 та ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_3, в результаті якого пасажир автомобіля ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_4 - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала тілесні ушкодження у вигляді сукупної травми тіла, від якої померла у лікарні. Згідно висновку судово-медичної експертизи №20/73-ОКБт/14 від 25 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди була заподіяна сукупна тупа травма тіла, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та стала причиною смерті. Вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року ОСОБА_2, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Позивач зазначає, що ОСОБА_2 17 вересня 2015 року було складено розписку, якою він зобов'язався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, заподіяну злочином, у розмірі 50000 гривень сім'ї ОСОБА_5, ОСОБА_1 протягом одного року з моменту укладення розписки. Поручителем за відшкодування виступила сестра відповідача ОСОБА_2 - відповідач ОСОБА_3 З урахуванням вищевказаної розписки та часткового погашення матеріальної шкоди у загальній сумі 20000 гривень, суд звільнив ОСОБА_2 від відбуття призначеного покарання. Строк виконання зобов'язання щодо відшкодування заподіяної шкоди у загальному розмірі 50000 гривень сплинув 17 вересня 2016 року, відповідачі ухиляються від виконання свого зобов'язання, що стало приводом звернення до суду.

Позивач посилається на те, що ОСОБА_2, своїми діями, окрім матеріальної шкоди, заподіяв позивачу та його дружині суттєвих моральних втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями у зв'язку із смертю єдиної доньки, які спричинили негативні зміни у його житті та житті його сім'ї. Після смерті доньки позивач та його дружина перенесли значний емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності, страху за життя, стало складно пристосовуватись до негативних умов, виникли певні проблеми зі здоров'ям. Позивач продовжує відчувати сильний емоційний стрес, наслідками якого виявилась часткова втрата сну, головні болі, погіршення загального стану самопочуття, позивач втратив звичний спосіб життя й нормальні життєві зв'язки, йому довелось докладати певних зусиль, спрямованих на захист своїх прав, у тому числі, пов'язаних із розслідуванням та розглядом кримінальної справи в суді. Таким чином, враховуючи емоційні страждання, які довелося пережити позивачу і його родині, він оцінює моральну шкоду, яку йому було завдано через смерть доньки, на час звернення до суду із позовом у розмірі 150000 гривень.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні 24 травня 2017 року підтримав позовні вимоги та пояснив про обставини, викладені вище, крім того зазначив, що не заперечує того факту, що отримав від відповідачів грошову суму у розмірі 20000 гривень, але наполягає, що ця сума є виключно відшкодуванням спричиненої матеріальної шкоди, згоди на передачу грошей через свого захисника він відповідачам не надавав, такої домовленості між ними не було. Відповідач ОСОБА_3 своїми діями також завдала моральну шкоду позивачу, оскільки остання особисто обіцяла відшкодувати спричинену шкоду, обманула та обіцянки не виконала.

У подальшому позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву, якою просив розглянути справу у його відсутність.

Представник позивача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності, у судовому засіданні 24 травня 2017 року підтримала уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі, у подальшому у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, якою просила розглянути справу у її відсутність.

У судовому засіданні 24 травня 2017 року відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав частково на суму 30000 гривень, вважав можливим відшкодувати позивачу спричинену внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду у розмірі 15000 гривень та моральну шкоду у розмірі 15000 гривень. У подальшому у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник відповідача адвокат ОСОБА_7, який діє на підставі договору про надання правової допомоги, надав суду письмові заперечення проти уточненого позову, просив в задоволенні позову відмовити у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач ОСОБА_2 визнає себе винним у дорожньо-транспортній пригоді, внаслідок якої загинула дочка позивача, та останньому було заподіяно матеріальної та моральної шкоди. 17 вересня 2015 року сторони домовились про розмір відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди - 50000 гривень, про що склали відповідну розписку, якою відповідач зобов'язався сплатити позивачу зазначену суму в строк до 17 вересня 2016. Відповідачем було відразу виплачено позивачу відповідно до вищезазначеної домовленості 20000 гривень, у подальшому відповідач виплатив ще шляхом поштових переказів 7000 гривень та 1000 гривень. Також протягом року згідно існуючої між сторонами домовленості про способи відшкодування шкоди виплатив позивачу через його захисника адвоката ОСОБА_8 різними сумами всього 21500 гривень, при цьому жодних розписок адвокат не складав. Таким чином відповідач виплатив позивачу загальну суму відшкодування 49500 гривень, крім того, йому відомо, що позивач отримав від страхової компанії суму страхового відшкодування у розмірі 30445 гривень, тобто позивачу була відшкодована шкода на загальну суму 79945 гривень. Сума моральної шкоди, яку просить відшкодувати позивач, значно перевищує суму, яку узгодили між собою сторони, матеріальна шкода позивачу була повністю відшкодована страховою компанією, а моральна шкода у розмірі 49945 гривень повністю відшкодована відповідачем.

У судовому засіданні 24 травня 2017 року відповідач ОСОБА_3 проти позову заперечувала з підстав, зазначених відповідачем ОСОБА_2, крім того пояснила, що в неї відсутня жодна передбачена законом підстава для відшкодування заподіяної її братом внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу шкоди, оскільки її підпис на розписці відповідача ОСОБА_2 є лише підтвердженням наміру останнього відшкодувати заподіяну шкоду та жодним чином не є по суті договором поруки. У подальшому відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність та письмові заперечення, в яких виклала аналогічну позицію.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 30 серпня 2014 року, близько 0 годин 15 хвилин, ОСОБА_2 керував технічно справним автомобілем ВАЗ 21061, реєстраційний номер НОМЕР_1, та, рухаючись автодорогою з боку с. Буди Харківського району Харківської області, під'їхав до перехрестя з автодорогою Харків-Красноград-Перещепино в районі 10 км., яка є головною дорогою, з метою в подальшому повернути ліворуч та рухатись у бік м. Харкова. В ході руху, виїхавши на перехрестя, не пропустивши технічно справні автомобілі ВАЗ 2172, реєстраційний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_9 та ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_10, які рухались по головній дорозі - Харків-Красноград-Перещепино у бік міста Перещепино, скоїв зіткнення із зазначеними автомобілями, внаслідок чого пасажир автомобіля ВАЗ 21130, реєстраційний номер НОМЕР_3 -ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, отримала тілесні ушкодження у вигляді сукупної травми тіла, від яких померла у лікарні. В наслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди згідно висновку судово-медичної експертизи №20/73-ОКБт/14 від 25 жовтня 2014 року, ОСОБА_4 була заподіяна сукупна тупа травма тіла, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя, та стала причиною смерті.

Вироком Харківського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Вирок набрав законної сили 10 грудня 2015 року. Потерпілим по зазначеному кримінальному провадженню визнаний позивач ОСОБА_1

Судом встановлено, що до ухвалення судом вироку стосовно ОСОБА_2, останнім 17 вересня 2015 року було складено розписку, відповідно якої він зобов'язався відшкодувати матеріальну та моральну шкоду в розмірі 50000 гривень сім'ї ОСОБА_1, ОСОБА_1 протягом одного року після складення розписки.

У вищевказаній розписці відповідачем ОСОБА_3 зазначено, що вона є поручителем ОСОБА_2

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, абопостанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Виходячи з положень ст.61 ЦПК України, яка передбачає вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили,як підставу звільнення від доказування, суд вважає доведеною вину ОСОБА_2 у заподіянні позивачу шкоди у вигляді смерті дочки позивача ОСОБА_4 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 30 серпня 2014 року.

Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода завдана одній особі, відшкодовується винною особою.

Згідно із ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

При таких обставинах, суд зазначає, що у відповідача ОСОБА_2 виникло зобов'язання щодо відшкодування заподіяної внаслідок дорожньо-траспортної пригоди шкоди. Вказане зобов'язання відповідачем визнано, про що свідчить складена ним розписка від 17 вересня 2015 року із зазначенням суми та строку відшкодування завданої шкоди.

Як встановлено у ході судового розгляду справи, цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована ПрАТ «УПСК» відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (договір страхування № АС7151003 від 27.12.2013 року).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Як вбачається зі страхового акту № ОЦ/091/000/16/0124 від 18.03.2016 року на підставі вищезазначеного договору страхування дружина позивача ОСОБА_11 отримала страхове відшкодування в сумі 30417,85 гривень, з яких витрати на поховання 14616,00 гривень, витрати на лікування 1185,85 гривень, моральна шкода 14616,00 гривень.

В ході судового розгляду справи позивач підтвердив факт отримання від відповідача в рахунок відшкодування заподіяної шкоди 20000 гривень.

Відповідачами надано розписку дружини позивача ОСОБА_11 про отримання 10000 гривень, платіжні доручення про перерахування грошових коштів на загальну суму 7000 гривень, розписку ОСОБА_1 про отримання 1000 гривень, що становить загальну суму 18000 гривень, але зазначені докази жодним чином не спростовують твердження позивача про те, що зазначені платежі були здійснені відповідачами в межах суми 20000 гривень, отримання якої позивач не заперечує, оскільки жодних належних та допустимих доказів сплати позивачу грошових коштів у сумі, що перевищує 20000 гривень, відповідачами суду не надано. Крім того, як вбачається зі змісту розписку ОСОБА_11 розмір спричиненої матеріальної та моральної шкоди становить 60000 гривень, а не 50000 гривень, як було зазначено у подальшому в розписці ОСОБА_2 від 17 вересня 2015 року.

Доводи відповідача ОСОБА_2 про те, що він виплатив позивачу в рахунок відшкодування шкоди згідно розписки від 17 вересня 2015 року гроші в загальній сумі 21500 гривень шляхом передання їх захиснику ОСОБА_1 адвокату ОСОБА_8 суд вважає безпідставними та не доведеними жодними належними та допустимими доказами у розумінні вимог ст.545 ЦК України, яка визначає підтвердження виконання грошового зобов'язання у виключно у вигляді письмового документу.

Крім того відповідачами жодним доказом не спростовані пояснення позивача про те, що отримана ним сума в розмірі 20000 гривень є виключно добровільним відшкодуванням відповідачем ОСОБА_2 спричиненої матеріальної шкоди. Так, визначення суми матеріальної та моральної шкоди в розмірі 50000 гривень було здійснено сторонами на підставі їх домовленості, зміст розписки не містить окремого визначення суми матеріальної та моральної шкоди, не містить зазначення документів, які б підтверджували розмір шкоди, а також не зазначено, з чого складається розмір матеріальної шкоди, а тому, враховуючи, що позивачем надані товарні та фіскальні чеки, що підтверджують витрати на лікування та встановлення пам'ятника, на суму, що значно перевищує суму отриманого страхового відшкодування, суд погоджується з доводами позивача, що отримані ним гроші в сумі 20000 гривень є добровільним відшкодуванням саме матеріальної шкоди в межах обумовленої сторонами суми відшкодування, що виходячи із принципу свободи договору, не може бути обмежена розміром матеріальної шкоди, визначеного страховою компанією. При цьому суд зазначає, що надані відповідачами платіжні доручення не містять зазначення щодо цільового призначення перерахованих грошових сум, а в розписці ОСОБА_1 зазначено про отримання останнім 1000 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачами не доведено факту здійснення будь-якої грошової виплати в рахунок відшкодування спричиненої позивачу моральної шкоди.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі № 6-954цс16, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов'язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Неодержання потерпілим страхового відшкодування за договором (або його одержання, якщо страхового відшкодування недостатньо для повного покриття шкоди) не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною.

З огляду на зазначене право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права: а) шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди; б) шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування; в) шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1192 ЦК України підстав.

Виходячи з вищевказаного, враховуючі розмір заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку про наявність у позивача права вимоги у відповідача ОСОБА_2 відшкодувати моральну шкоду, розмір якої не був покритий страховою виплатою.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вона є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої діями ОСОБА_2, суд визначає виходячи від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач внаслідок загибелі дитини, неможливості відновлення понесених немайнових втрат у зв'язку з особливостями їх характеру, тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках,

Суд погоджується з розміром спричиненої моральної шкоди, зазначеним позивачем, при цьому враховує, що загибла ОСОБА_4 була єдиною дитиною позивача, душевні страждання позивача у зв'язку з втратою дитини та вимушені зміни у життєвих стосунках є тяжкими, відновити попередній стан неможливо. Крім того, суд враховує ту обставину, що виконання зобов'язання щодо відшкодування шкоди відповідачем було припинено після набрання вироком щодо нього законної сили.

З урахуванням перелічених обставин, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір спричиненої йому відповідачем ОСОБА_2 моральної шкоди у сумі 120000 гривень є обґрунтованим, відповідає обсягу понесених позивачем моральних страждань та підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 з урахуванням виплаченої суми страхового відшкодування моральної шкоди у сумі 14616 гривень (120000 - 14616 = 105384).

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 30000 гривень задоволенню не підлягають виходячи з наступного.

Підставою позовних вимог до ОСОБА_3 позивач зазначає виникнення зобов'язання у ОСОБА_3 як поручителя за розпискою відшкодування ОСОБА_2 завданої матеріальної та моральної шкоди.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З метою забезпечення належного виконання зобов'язання та захисту майнових інтересів кредитора на випадок порушення зобов'язання боржником закон передбачає спеціальні заходи - визначає окремі види забезпечення виконання зобов'язання: неустойку, поруку, гарантію, заставу, притримання, завдаток або інші види, встановлені договором або законом (ст. 546 ЦК).

Поняття поруки закріплено у ст. 553 ЦК, відповідно до якої порукою є договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Договір поруки має бути укладений у письмовій формі, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 547 ЦК правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Цивільний Кодекс України не визначає перелік істотних умов, які повинен містити договір поруки, проте, оскільки порука є видом забезпечення виконання зобов'язань і при цьому водночас сама має зобов'язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов'язання та про договори.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Надпис виконаний від імені відповідача ОСОБА_3 на розписці відповідача ОСОБА_2 від 17 вересня 2015 року не має ознак письмового договору, а тому не є договором поруки у розумінні вимог ст. 553 ЦК України.

Як вбачається з наданої позивачем квитанції № 93 від 16 листопад 2016 року, позивачем при пред'явлення позову було сплачено судовий збір у сумі 1378,00 гривень.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, а саме з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача суд стягує витрати по сплаті судового збору у розмірі, визначеному Законом України «Про судовий збір», виходячи з задоволення позовної вимоги немайнового характеру, а саме - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що станом на 01.01.2017 становить 640 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 60, 61, 79, 86, 88, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6) суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 105384 (сто п'ять тисяч триста вісімдесят чотири) гривні.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5) на користь ОСОБА_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6) витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -