26 квітня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 07 березня 2008 року між ним та ОСОБА_6 укладений договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у розмірі 7 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте відповідачка взяті на себе зобов'язання щодо повернення суми кредиту та відсотків належним чином не виконала, внаслідок чого за нею станом на 30 червня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 25 545 грн 24 коп.
Просило стягнути з відповідачки 25 545 грн 24 коп. заборгованості за кредитним договором, з яких: 6 048 грн 61 коп. заборгованості за кредитом; 13 569 грн 70 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 4 234 грн 30 коп. заборгованості за пенею та комісією; 500 грн штрафу (фіксована частина); 1 192 грн 63 коп. штрафу (процентна складова).
Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року скасовано у частині відмови у стягненні пені й відсотків та у цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» відсотки за користування кредитом у розмірі 6 453 грн 85 коп. та пеню у розмірі 665 грн 39 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, керувався тим, що звернувшись до суду 15 липня 2015 року банк пропустив строк позовної давності щодо вимог про повернення кредиту в повному обсязі, але має право на отримання процентів та пені у межах строку позовної давності.

Судами встановлено, що 07 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній надано кредит у розмірі 7 тис. грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а. с. 8).

ОСОБА_6 взяті на себе зобов'язання не виконала, кредитні кошти своєчасно не повернула, внаслідок чого станом на 30 червня 2015 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 25 545 грн 24 коп.

У статті 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Частиною 1 статті 266 ЦК України встановлено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Відповідно до Умов та правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Судами встановлено, що згідно з випискою по особистому рахунку останній платіж за кредитною карткою відповідача здійснено 07 серпня 2009 року, з позовом банк звернувся 15 липня 2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності. Доказів продовження дії платіжної картки відповідача у строк понад березень 2012 року позивачем не надано.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого просила відповідач.

Апеляційний суд, на порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, зазначене не врахував, та зробив помилковий висновок про те, що банк має право на отримання процентів та пені у межах строку позовної давності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. ст. 212−214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 339, 343, 344, 345, 347, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 25 лютого 2016 року скасувати, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:О.М. Ситнік
Судді: Ю.Г. Іваненко
А.О. Леванчук
А.В. Маляренко
О.В. Ступак