Справа № 379/1430/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2017 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Василенка О.М.

при секретарі: Бабенко О.Ю.,

за участю адвоката: Дахна І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» про визнання недійсними договорів користування чужою земельною ділянкою (емфітевзис), укладених внаслідок обману, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, просить суд визнати недійсними договори користування чужою земельною ділянкою (емфітевзис) № 158 від 22.07.2016 року (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1), № 159 від 22.07.2016 року (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2), № 160 від 22.07.2016 року (кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_3), що укладені з ПСП «Жовтень», скасувавши їх державну реєстрацію; стягнути з відповідача на його користь судові витрати по справі.

В обґрунтування позову посилається на те, що в установленому законом порядку в 2001 році набув право власності на три земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташовані на території Плосківської сільської ради та право приватної власності на земельні ділянки підтверджується наступними документами: на земельну ділянку, площею 3,168 га (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_5) державним актом на право приватної власності серії НОМЕР_9 від 28.08.2001 року; на земельну ділянку, площею 3,167 га (кадастрові номери НОМЕР_3 та НОМЕР_4) державним актом на право приватної власності серії НОМЕР_7 від 28.08.2001 року; на земельну ділянку, площею 3,168 га (кадастрові номери НОМЕР_2 та НОМЕР_6) державним актом на право приватної власності серії НОМЕР_8 від 28.08.2001 року.

Отримавши у приватну власність земельні ділянки він почав їх самостійно обробляти разом з членами своєї сім'ї. Він самостійно обробляв зазначені вище земельні ділянки на протязі тривалого часу з 2001 по 2016 роки. Влітку 2016 року на майновий пай колишнього сільськогосподарського підприємства, який йому належав вирішив придбати колісний трактор марки МТЗ-82. Колишній керівник сільсгосппідприємства ОСОБА_3 повідомив йому, що для придбання трактора крім майнових сертифікатів ще необхідно доплатити готівкою, а оскільки готівкових коштів на той момент в нього не було він запропонував варіант взяття в оренду відповідачем належної йому землі строком на 1 рік

Після того, як він отримав у власність трактор через декілька днів (в липні 2016 року) до нього підійшов колишній керівник сільсгосппідприємства ОСОБА_3 запросив до себе де зазначив, що за домовленістю, щоб отримати трактор він повинен підписати на рік договори оренди землі. Повністю довірившись даній особі, знаючи його тривалий час, він у нього вдома поставив підписи на наданих аркушах в установленому місці, не читаючи змісту.

При цьому належних йому примірників договорів ОСОБА_3 не дав, а повідомив, що їх буде видано пізніше.

У вересні 2017 року в приміщенні будинку культури в с. Плоске Таращанського району адміністрацією ПСП «Жовтень» було видано йому та іншим жителям села Плоске їхні примірники договорів. Ознайомившись із змістом договорів, він виявив, що адміністрацією відповідача укладено з ним не договори оренди земельних ділянок строком на 1 рік, а інші договори № 158, 159, 160 користування чужою земельною ділянкою (емфітевзис) терміном на 7 років.

Зрозумівши, що його обманули, він 12.09.2017 року звернувся до адміністрації ПСП «Жовтень» з вимогою повернення земельних ділянок. Однак отримав відмову відповідача. У відповідь на його звернення адміністрація ПСП «Жовтень» повідомила, що строк дії договору закінчується 18.09.2023 року. Підстав для повернення земельних ділянок - немає.

Зазначає, що при укладенні договорів № 158, 159, 160 формування його волі відбувалося не вільно, а внаслідок недобросовісних дій жителя с. Плоске ОСОБА_3., що полягали у здійсненні впливу на формування його волі шляхом повідомлення йому відомостей про обставини щодо використання землі та наслідки правочину, які насправді не відповідають дійсності та не можуть наступити. В зв'язку з порушенням своїх прав, вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимог підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та незаконними, а тому просив суду відмовити в задоволенні позову в повному обсязі з підстав, зазначених у запереченні.

Свідок ОСОБА_3 показав, що оскільки народився і проживає в с. Плоске, позивача знає більше 40 років. ПСП «Жовтень» з 2014 року почало оренду землі в селах Плоске і Ківшовата та інш.. З 2015 року ПСП «Жовтень» уклало близько 105 договорів оренди землі. Він представляє інтереси ПСП «Жовтень» по довіреності на предмет організації роботи з пайовиками, оформлення різного виду документації, передачі їх заяв, побажань щодо орендної плати тощо. Більше 130 пайовиків мають підписані договори з ПСП «Жовтень» в с.Плоске, більше 100 пайовиків по іншим селам. Починаючи з 2015 року, ПСП «Жовтень» щорічно проводить збори з власниками земельних паїв, де підводять підсумки роботи, вирішуються інші питання. В кінці літа 2016 року позивач звернувся з приводу придбання трактора у керівника відповідача. Крім того, позивач запитав яким чином здати в оренду земельні ділянки і отримувати за це кошти. Він повідомив позивача, що в них є типовий договір емфітевзису, цей договір є однотипним для всіх і показав заготовлені бланки договорів. Читати він їх не захотів, оскільки всі жителі села про умови договорів були проінформовані, крім того, емфітевзис є одним з видів оренди. Після цього, дізнавшись у власника трактора про його вартість, повідомив позивача про те, що вартість складає 4 тис. доларів США, але йдучи на зустріч потенційному пайовику орендодавцю, вони домовилися що це буде в розмірі 45 тис. грн., що рівне розміру орендної плати за 2017 рік по трьох паях. Позивач, прийшовши до нього додому підписав договори емфітевзису земельних ділянок, а згодом їх підписав керівник ПСП «Жовтень» і передав через представника на державну реєстрацію. Керівник ПСП власноручно у видатковому ордері написав, що кошти отримав за продаж трактору. В подальшому, відповідач дав можливість позивачу закінчити виробничий 2016 рік і з 2017 року взяли ці земельні ділянки в обробіток.

Врахувавши пояснення сторін, показання свідка, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення обох сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є власником земельних ділянок:

- загальною площею 3,168 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: НОМЕР_1 та НОМЕР_5, що розташована на території Плосківської сільської ради. Дана обставина підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_9, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2, виданий Плосківською сільською Радою народних депутатів 28.08.2001 р.;

- загальною площею 3,168 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: НОМЕР_2 та НОМЕР_6, що розташована на території Плосківської сільської ради. Дана обставина підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_8, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3, виданий Плосківською сільською Радою народних депутатів 28.08.2001 р.;

- загальною площею 3,167 га у межах згідно з планом, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номери: НОМЕР_3 та НОМЕР_4, що розташована на території Плосківської сільської ради. Дана обставина підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_7, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1, виданий Плосківською сільською Радою народних депутатів 28.08.2001 р.

22.07.2016 року між сторонами були укладені договори про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) № 158 (кадастровий номер НОМЕР_1, площа - 3,0402 га), № 159 (кадастровий номер НОМЕР_2, площа - 3,0398 га), № 160 (кадастровий номер НОМЕР_3, площа - 3,0400 га).

Як вбачається з копій Інформаційних довідок Державного реєстру речових права на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № НОМЕР_10, № НОМЕР_11, № НОМЕР_12 від 22.09.2016 року, право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) на підставі договорів про право користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (договорів емфітевзису), зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.09.2016 року, номери запису про інше речове право: 16444595, 16444664, 16444733.

Відповідно до п. 2.2. спірних договорів, користування емфітевтичним правом вноситься у грошовій формі в розмірі не менше 15000 грн. та не менше 3,00 % від базової нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням її щорічної індексації (в тому числі податок з доходів фізичних осіб) на поточний рік. По бажанню власника, за домовленістю з емфітевтом, плата може бути видана натуральною продукцією.

Відповідно до п. 2.10. спірних договорів, сторони домовилися про те, що емфітевтичне право за цим Договором встановлюється терміном на 7 (сім) років. Після закінчення дії договору емфітевт має переважне право поновити його на новий строк у порядку визначеному даним Договором.

Умова передачі колісного трактора марки МТЗ-82 в рахунок підписання договорів про встановлення права користування земельними ділянками для сільськогосподарських потреб (емфітевзису) в спірних договорах відсутня.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А згідно зі ст.ст. 77, 78 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є одним із видів речових прав на нерухоме майно.

Право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (ч. 1 ст. 407 ЦК України). Строк договору про надання права користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб встановлюється договором і для земельних ділянок державної або комунальної власності не може перевищувати 50 років (ч. 1 ст. 408 ЦК України).

В силу ст. 412 ЦК України право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб припиняється у разі: поєднання в одній особі власника земельної ділянки та землекористувача; спливу строку, на який було надано право користування; викупу земельної ділянки у зв'язку із суспільною необхідністю. Право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб може бути припинене за рішенням суду в інших випадках, встановлених законом.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Стаття 230 ЦК України вказує, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Пунктами 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановлено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК ( 435-15 ) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК (435-15)), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

В той же час, в ході розгляду даної справи, порушень сторонами при підписанні договорів емфітевзису вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України не встановлено, позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів підписання договорів емфітевзису шляхом обману.

Спірні договори є дійсними, оскільки укладені на законних підставах, відповідно до вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства. Особи, які його уклали, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін при укладенні договору було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Договір укладений у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Таким чином, розглянувши у межах заявлених позовних вимог з урахуванням обраного позивачем способу захисту права дану справу, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 19, 76, 77, 78, 81, 82, 88, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 230, 395, 407, 408, 412, 627, 638 ЦК України суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного сільськогосподарського підприємства «Жовтень» про визнання недійсними договорів користування чужою земельною ділянкою (емфітевзис), укладених внаслідок обману - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду Київської області.

Повний текст рішення суду складено 26 грудня 2017 року.

Головуючий:О. М. Василенко