АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3603/17 Справа № 173/1856/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шевченко О. Ю. Доповідач - Ткаченко І.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 липня 2017 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Каратаєвої Л.О., Пищиди М.М.

при секретарі - Кравцовій Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року,-

В С Т А Н О В И В:

18 жовтня 2016 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми. В обґрунтування позову зазначено, що 3 липня 2016 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір про надання завдатку. Відповідно до умов договору сторони дійшли згоди про те, що грошова сума в розмірі 50 000 грн., яка становить еквівалент 2000 дол. США сплачені боржником в рахунок належних з нього за договором платежів є завдатком. На підтвердження такої домовленості позивач передав ОСОБА_3 2000 дол. США в рахунок подальшого платежу і в забезпечення виконання договору купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до п. 4 укладеного договору у разі припинення договору до початку його виконання завдаток підлягає поверненню кредитором боржнику в строк до 01 серпня 2017 року. Позивач посилається на те, що через сімейні обставини та з інших об'єктивних причин зараз неможливо укласти договір купівлі-продажу будинку. У зв'язку з тим, що договір купівлі-продажу не було укладено сплачена відповідачу сума, на думку позивача, є авансом, а тому підлягає поверненню йому. На підставі вищевикладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь авансовий платіж (а.с.1-2).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року позовні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення авансової суми - задоволенні.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 50000 грн.

Також вирішено питання щодо судових витрат (а.с.78-80).

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суд 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с.84-85).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 03 липня 2016 року між ОСОБА_2 (боржник) та ОСОБА_3 (кредитор) було укладено договір про надання завдатку з метою підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння та земельних ділянок під номером АДРЕСА_1.

Відповідно до умов договору сторони дійшли згоди про те що грошова сума у розмірі 50000 грн., що еквівалентно 2000 дол. США, сплачені боржником у рахунок належних з нього платежів за договором купівлі-продажу є завдатком (а.с.7).

14 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою про повернення сплаченої суми (а.с.8).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції посилався на ст. 570 ЦК України та виходив із того, що у зв'язку з тим, що основний договір між сторонами укладено не було, то сплачена ОСОБА_2 ОСОБА_3 сума в розмірі 50000 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Однак із вказаними висновками суду 1 інстанції колегія суддів не може погодитись.

Так, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ст.. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Відповідно до ст.571 ЦК України, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора.

Як вбачається із матеріалів справи, 03 липня 2016 року сторони уклади договір про надання завдатку з метою підтвердження укладення сторонами договору купівлі-продажу домоволодіння та земельних ділянок під номером АДРЕСА_1. Даний договір було укладено в письмовій формі та нотаріально посвідчено.

Відповідно до п. 1 договору сторони дійшли згоди, що грошова сума у розмірі 50 000,00 грн., сплачена боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, є завдатком (а.с.7). Пунктом 2 договору передбачено, що у разі порушення договору з вини боржника завдаток залишається у кредитора.

14 вересня 2016 року ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_3 з вимогою, в якій зазначив, що у зв'язку із виїздом до м. Краматорська за сімейними обставинами виконати вимоги договору неможливо з поважних причин, а тому просить повернути сплачену суму у розмірі 2 000,00 доларів США, що еквівалентно 54 000,00 грн. (а.с.8), тобто допустив порушення зобов'язання щодо укладання договору купівлі-продажу, відмовившись від його укладання.

Враховуючи, що між сторонами було укладено письмовий договір про надання завдатку від 03.07.2016 року, який посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, умовами якого визначено, що грошова сума у розмірі 50 000,00 грн., сплачена боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, є завдатком (п.1), та п. 2 визначена відповідальність боржника у разі порушення договору, а саме, залишення завдатку у кредитора, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов необґрунтованого висновку, що спірна сума є авансом, застосувавши до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню (ч.2 ст. 570 ЦК України), та стягнувши 50 000 грн. з відповідача на користь позивача, що є підставою для скасування рішення.

Керуючись вимогами ст. ст. 546, 570, 571, 607 ЦК України, колегія суддів приходить до висновку, що порушення зобов'язання сторін щодо укладання договору купівлі продажу сталося саме з вини позивача (боржника), а тому, з урахуванням змісту договору (п.2) та вимог закону, 50 000 грн., які є завдатком (п.1 договору), який було передано позивачем відповідачу на підставі договору про надання завдатку від 03.07.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Верхньодніпровського районного нотаріального округу Дніпропетровської області, повинні залишитися у відповідача (кредитора), оскільки відсутність у позивача коштів та складні сімейні обставини не звільняє його від виконання зобов'язання перед відповідачем за укладеним між сторонами договором, а тому правові підстави для задоволення позову відсутні.

На підставі вище викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції не застосовано до правовідносин, що виникли між сторонами норми матеріального права, які підлягають застосуванню, що є підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції з відмовою у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з вищезазначених підстав.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

В И Р І Ш И В:

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2017 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку.

Судді: